1910] De norske busk- og bladlaver. 77 
buklet. Farven sulgraa, i fugtig tilstand graagrøn, mot basis 
oftest lysebrun; mat eller litt blank. 
Apothecier ikke almindelige, skjævt fæstet til forsiden av lap- 
perne, gule, i randen indskaaret og krenulert. Sporer ellipsoidiske, 
6.7—9.5 X< 4—4.5 p.  Pyknider smaa brune prikker i randen av 1o- 
berne. Pyknokonider udelt eller 2-—3 delt, 6—7 > I p; iflg, CrOMBIE. 
Meget almindelig og karakteristisk bestanddel av fjeldmarkens 
vegetation (sammen med Cetraria eucullata. Cladomnia alpestris, 
Alectoria ochroleuea og Å. divergens m. fl.). — Fleresteds paa kalk- 
holdig underlag i strandbeltet (Lindøen (Mox), Snarøen, Vasser). 
Temmelig almindelig paa toppen av træbare koller i Nordmarken 
(som Gyrihaugen). 
Lavlandsformerne er mer graa av farve og lavere end høifjeldsformerne. 
Ekss: Anz1 tt.-sup. 51; Crom». 24; ErLzngin 156 a—c; E. Frizs 172; 
Harm. Lich. Gall. rar. 31; Havaas 187; Herr 845; LøiGat. 48; Norr. & Nyt. 109, 
370; Raa. Lich. Fur. 49, 712, 865; Scmær. 19; Sommznrr. 76; STeNH. 99; TUck. 59. 
PE AE pri 4—6. 
10. Cetraria islandica (L.) Acan. —,Islandsk mos*. 
Thallus opret, 5—10 em. høit, tuet. Det er bruskagtig 
stivt, tyndt (ca. '/s mm.) flatt utbredt eller indrullet, jevnt eller 
kruset, løst fæstet til underlaget. Lange ,cilier" i randen. 
De golde thallus er sterkt indskaaret til grenet, de frugtbare bredere. 
især i spidsen, og litet indskaaret. Farven er brun eller graagrøn, 
blank; ved basis gjerne rødlig; med hvite, indtrykte flekker 
paa baksiden (aandeporer, cypheller). Barklaget farves blaat 
av jod. 
Apothecier ikke almindelige; brune, litt mørkere end thallus, 
elliptiske, brede, tilbakerullet i kanterne. Sporer ovale, 8—11 > 
5—8p. Pyknider i spidsen av ,cilierne*; pyknokonider rette, stav- 
formet, 4—6 = 1 p. | 
Varierer sterkt, særlig efter belysningen og fugtigheten: paa 
aapne solbakker er thallus mørkt brunt, indrullet, og apothecier 
forholdsvis almindelige. I skogen er den lysere grønagtig, thallus 
tyndere og bløtere, flatt utbredt. Denne form er næsten altid steril. 
Meget almindelig paa tør grusjord, solskrænter og 1 aapen, 
lys skog. | 
Ekss. (incl. ff.) Anz1 It. sup. 48; Arnorn 1465; CrLaup. & Harm. 169, 374, 
436; Enra. 246; Ercenkm 107, a—c; Frx. D. Lich. 186; E. Frizs 174; Herr 
169, 361; LziGuat. 42 pr. p.; Marmz 126; Mass. Lich. It. 102; Move. & NEstu. 
157; Norrr. & Nyt. 105, 106, 363; Rasm. Lich. Eur. 52, 208; Scuær. 22; 
STENH. 97. 
