90 Bernt Lynge. [Nr. 9 
Et sterilt eksemplar fra Aalesund, samlet av Norman og be- 
stemt av MaLmz. Flere steder i det østenfjeldske. Den har været 
forvekslet med Parm. fuliginosa og turde ha en betydelig utbredelse. 
De gule soredier sees let, naar man gnir overflaten av loberne. 
Ekss. Craup. & Harm. 191; Erenkmn 153, ab; Herr 867 (iflg. Arnor»); 
Marme 135; NorrrL. & Nyr. 31. 
12. Parmelia aspidota (AcH.). (Syn. P. olivacea var. aspidota ACcm.; 
P. exasperata Nyu.). 
Thallus kredsrundt, tæt tiltrykt, reduceres ofte delvis bort 
paa ældre eksemplarer, skjørt og temmelig tykt. lioberne brede, 
i spidsen avrundet og grundt krenulert. Thallus og randen av 
apothecierne grovt ru av smaa kegleformede papiller. 
Uten soredier eller isidier. Oversiden mørkt kastanjebrun, undersiden 
sort med graabrune lobespidser. Faa heftetraader. Ingen farv- 
ning ved klorkalk. 
Apothecier talrike, sammentrængt i midten av thallus, brune— 
rødbrune, middelsstore (til 5 mm.). Sporer 9—12 = 7—10 pe 
Pyknider i spidsen av papillerne. 
Almindelig, især paa sprukken bark av løvtrær.  Vistnok gjen- 
nem hele landet. 
Ekss. Anz1 It. sup. 115; Anz1 Lang. 540; Cravup. & Harm. 120; ELENKIN 
105, ab; Havaas 169; Marmz 132; Move. & Næstt. 161; RapH. Lich. Fur. 613. 
13. Parmelia papulosa (Anzt) Wa. (syn. P. exasperatula NYu.). 
Thallus litet, loberne i randen opadbøiet og svakt kr u- 
set. Barken bestaar kun av ét cellelag (paa undersiden hist 
og her av to), thallus er derfor tyndt, gjennemlysende, papiragtig. 
De ældre lober er klædt avisidier, som gjerne er eylindriske 
eller klubbeformet, ugrenet til (sjelden) næsten koralformet grenet. 
Paa overflaten utskilles krystaller av oksalsur kalk (oktaédre). Over- 
siden olivengrøn, undersiden graa. Ingen farvning ved klorkalk. 
[Apothecier meget sjeldne (kjendt fra Norge?). Sporer 
7—9 >< 6—7 (7.5) p.] | 
Meget sjelden: Paa allétrær ved Molde (Havaas i Berg. Mus. 
Aarb. 1909, I, p. 11); Presterud i Bærum og Skogumsaasen i 
Asker (LynGE, det. MaLwmg). Larvik. 
Ekss. Arnozn 581, 964; Uraup. & Harm. 260; ErLgnkin 152, a & b; Norr. 
& Nyr. 29. 
Arterne Parmelia aspidota, fuliginosa, olwacea, papulosa, prolizxa, sorediata, 
subaurifera og subargentifera hører til en egen gruppe, P. olivacea-gruppen. 
Der turde nu være enighet om, at denne gruppe bør deles i flere arter, men om 
begrænsningen av de enkelte arter er der endnu betydelig uoverensstemmelse. 
Saaledes anser mange P. Delisei, isidiotyla og lætevirens som egne arter. 
