1910] Den norske busk- og bladlaver. It7 
Apothecier urneformet (sjelden flate), spredt over den indre 
del av thallus, rødbrune med hel eller fintakket indbøiet rand. 
Sporer to til firecellet, ufarvet, smalt tenformet, 40—60 >< 6—7 p. 
Pyknokonider 5 x 1 p- 
AÅpothecier og pyknider er hyppige. Kephalodierne synes aldrig 
at mangle paa norske eksemplarer. De opfattes av NYLANDER som 
en egen art Dendriscoeaulon adseripta (Nyn.) Hur; hørende til 
Collemaceerne. 
Stieta amplissima er sjelden paa Østlandet: Larvik (Norman), 
Skogumsaasen i Asker. Fra Vestlandet er den kjendt fra talrike 
lokaliteter. Nordenfjelds ved Namsos (Kaaraas). Varme skoglier. 
Ekss. Anzt Lang. 372; Arnorp 1917 ab; Craup. & Harm. 193; Crom». 
138; E. Frms 327: Hrpep 594; Lercut. 110; Mass. Lich. It. 105; Mouc. & 
Næste. 346: Rara. Lich. Eur. 189; ScrHær. 559; SrenH. 11; Tuoks. 105. 
EE VIs nr; 12. | 
8. Sticta læterirens (Lerenr.).  [syn. Sticta herbacea (Huns.)|. 
Thallus stort, kredsrundt; tyndere og mindre stivt end hos 
foregaaende. Overflaten bølget og rynket. Hovedloberne kortere 
og bredere end hos S. amplissima(indtil 4—5 ganger saa lange som 
brede; oftest langt kortere); avrundet og krenulert, likesom smaa- 
loberne sammensluttende i randen. Farven brungul eller 
lysegrøn (fugtig) med svak glans. Undersiden lys, næsten glat med 
spredte totter av lange lyse rhiziner. Uten kephalodier. 
Apothecier store (4—5 mm.), tætsittende, rødbrune, flate eller 
noget konvekse med tynd, rynket rand. Sporer torummet, tilslut 
mørke, bredt tenformet, temmelig tykvægget, 830—40 >=x S-—-I1 p. 
Pyknider som hos foregaaende. Næsten altid med apothecier og 
pyknider. 
Vestlandet; paa stammer av løvtrær (ek, lind) eller paa sten. 
(Havaas 1899). Østgrænsen er hittil Larvik. 
Ekss. Crom». 40; E. Frizs 334; Herr 593; LrGHat. 75; Rapm. Lich. 
Eur. 233; ScHÆr. 560; Stenu. 129. 
9. Sticta pulmonaria (L.) Hoor. (,Lungelav*, ,lungemos*). 
Thallus meget stort, stivt, dypt indskaaret med smale 
(1—2 cm.), jevnbrede, grenede, tvert avskaarne lober. Spredt 
smaahullet; overflaten netformet rynket med dype groper i felterne. 
Rynkerne og ofte randen av loberne paa ældre planter tæt klædt 
av soredier eller isidier; ellers er overflaten glat. Farven graa- 
grøn. Uten glans. Bulerne under hvite, mellemrummene gulbrune, 
rynket, kort filtet. 
DD 
«I 
