D. vestlandske huler nævnes i den videnskabelige literatur 
allerede i det 18de aarhundrede. Det faldt naturlig at disse huler 
som satte almuens fantasi i bevægelse likefra de ældste tider ogsaa 
maatte paakalde den vaagnende oldtidsvidenskaps interesser. GERH. 
ScHøniNG som foretok de bekjendte reiser i det nordenfjeldske 
Norge i 1770-aarene noterte de huler han fik kundskap om, og 
enkelte lot han ogsaa undersøke. Han paaviste ogsaa spor av 
ældre bebyggelse af hulerne") men nogen gravning foretok hverken 
han eller de senere interesserte, KLUWER, KRAFFT og NEUMANN. 
Denne sidste gav i ,Urda* en høist livfuld skildring av besøk i 
flere av de vestenfjeldske huler, en avhandling som nu væsentlig 
har literaturhistorisk interesse.*) 
Først i 1869 blev der gravet i en vestlandsk hule, da B. E. 
BenDixzen foretok en undersøkelse av de mere berømte huler paa 
Averøen ved Kristiansund, Stenvikshulen og Bremsnæshulen Av 
norske arkeologer har senere LoranGE og K. Ryan gravet i hu- 
lerne. Det betydeligste bidrag til vor kundskap om hulerne gav 
imidlertid de av geologen dr. H. Rzvuscu i 1875 foretagne grav- 
ninger i Skjonghelleren og Havnsundhelleren paa Søndmør. Det 
materiale som derved bragtes til oldsamlingen i Kristiania blev 
av O. RycH sendt JaPETUs STEENSTRUP i Kjøbenhavn til under- 
søkelse. Men Steenstrup kom aldrig til at gjøre noget ut av fun- 
dene og delvis derfor er det forholdsvis store materiale forblit 
upaaagtet. | 
Før jeg gaar over til at behandle de enkelte fund skal kortelig 
omtales hulernes art og dannelse, da dette til en viss grad er bak- 
grunden for fremstillingen i det følgende. De vestnorske huler 
ligger alle ved kysten og skyldes, som dr. ReuscH først har paa- 
vist, havet sin dannelse idet de er uthulet av brænding paa et tid- 
1) Man sammenligne hans originale arbeide ,Om de norskes oprindelse* 
hvor han ofrer hulebeboelsen en indgaaende behandling. 
2) Bierghulerne i Bergens stift. Urda I, 1837, p. 201. 
