1897] Bæveren i Norge, dens Udbredelse og Levemaade. 15 



III. Trondhjem Stift. 



Fra de store Dalfører paa Tronclhjemsfj ordens Sydside haves 

 saagodtsom ingen Efterretninger om Bæverens tidligere Optræden. 

 Men det fremgaar af den vedføiede Fortegnelse over Steder, der 

 skylde Bæveren sit Navn, at den f. Ex. i Orkedalens og Guldalens 

 Dalfører maa have havt en vid Udbredelse, ligesom ogsaa en saa- 

 dan fra Bæver benævnt Localitet haves i Nidelvens Vasdrag. 



Tydalen. I Tydalen, Nidelvens øverste Partier ind mod Eigs- 

 grændsen, modtog Dr. Hititfeldt-Kaas i 1892 den Underretning, 

 at den sidste Bæver blev skudt af en Fin i Egnen om Essandsjø 

 (paa Grændsen af Jemtland) ornkr. 1820. Finnen erindrede godt 

 •endnu dens Hale, der længe hængte i hans Families Gamme. 



Størdal og Værdal. Det er sandsynligt, at Bæveren i Be- 

 gyndelsen af dette Aarhundrede har været udbredt i alle de større 

 Vasdrag, der føre mod Vest ned fra Rigsgrændsen i Nordre Trond- 

 hjems Amt. Fra Stordalen foreligger dog, saavidt vides, blot en 

 enkelt Bemærkning om dens Udbredelse. I Heyeedahl's „ Etter- 

 retning om Stordals Prgd." 1 ), 1818, meddeles, at de forekomme her 

 enkeltvis, „men bygge ikke". Et Ind. blev i 1817 skudt ved Soon 

 Elv (der falder i Hovedelven søndenfra, omtrent midt mellem 

 Hegre og Meråker). 



Fra Værdalen meddeler Prof. Lilljeboeg 2 ), at han og v. 

 Yhlen i 1848 traf Levninger af Bæverhytter ved en liden Elv i 

 Nærheden af Skydsstationen Sul, nær Jemtlands Grændse; det op- 

 gaves dem ved denne Leilighed, at Bæverne vare udvandrede her- 

 fra i Trediveaarene, sandsynligvis til det nordlige Jemtland, efterat 

 de vare blevne foruroligede, og flere Individer bortskudte. 



Ogsaa Prof. Rygh har for mig opgivet, at der i Værdalen 

 {hans Fædrenebygd) endnu i Fy rgety verne fandtes Levninger af 

 Bæverhytter. 



Namdalen. Endelig findes de omtalte fra enkelte Puncter i 

 Namdalen og Snaasen, hvor de have forekommet idetmindste op i 

 Tyveaarene, og hvor talrige Stedsnavne minde om deres Tilværelse. 



!) „Budstikken" f. 1818, p. 753. 



2 ) Fauna ofver Sveriges och Norges Ryggradsdiur. I. Dåggdjuren, p. 362 

 <Upsala 1874). 



