1897 j Bæveren i Norge, dens Udbredelse og Levemaade. 17 



rens tidligere Forekomst i Nordland" 1 ,) hvoraf især den siclste gi- 

 ver udførlige Oplysninger om dens Udbredelse i saagodtsom ethvert 

 af Nordlands talrige Dalfører, hvor det har kunnet oplyses, at den 

 engang har havt Tilhold. 



Det fremgaar af Hr. Hagemann's Undersøgelser, at der i flere 

 af de større Dalfører med deres Sidedale neppe fandtes en Bæk, 

 der var stor nok til at byde Bæveren Livsbetingelser, uden at de 

 her havde forekommet. Men allerede nu, i Otti-Aarene, havde Jde 

 længe været udryddede. 



Og medens der paa mange Steder endnu kunde erholdes ganske 

 udførlige Meddelelser om deres tidligere Udbredelse, var paa andre 

 Steder endog ethvert Sagn om dem allerede ucldød. 



Idethele kan der inden Nordlands Grændser paavises ikke 

 mindre end omkring 50 forskjellige Localiteter, som have været 

 beboede af dette Dyr. Talrigst synes den at have optraadt i Am- 

 tets sydlige Dele, eller i Helgeland, medens den i Amtets nordli- 

 gere Districter (Salten) neppe har havt den jevne Udbredelse, 

 som længere mod Syd. 



Sit fornemste Tilhold i Helgeland har Bæveren havt i Vefsen- 

 Elven med dens talrige Bifloder, i Mosjøen, og i Hatfjelddalen lige 

 op til Røsvand. Fremdeles i de mange større og mindre Elve, 

 der i Hemnæs og Mo Sogne falde ud i Ranenfjord; paa disse Ste- 

 der have de lige op til Tyve- og Trediveaarene forekommet saa 

 talrigt, at de have bygget omtrent i hver liden Elv eller Bæk, hvis 

 Bredeler have kunnet skaffe dem Underhold. 



Det er en Selvfølge, at de overalt have havt sit Hovedtilhold 

 i de indre skovklædte Egne. I de egentlige Kysttrakter synes de 

 (ialfald i den senere Tid) her, ligesom overalt, at have manglet; 

 alene fra Rødø Sogn angives den at have beboet et Par Localite- 

 ter ved Bunden af Sørfjorden, en Arm, der naar op mod Svart- 

 isens Fod. 



Fra de fleste af disse Districter forsvandt Bæveren omkring 

 Trediveaarene af vort Aarhundrede. De Egne, hvor de have holdt 

 sig længst, ere, ifølge Hr. Hagemanns Undersøgelser, følgende: 



I Fyrgetyverne forsvandt cle fra Trakten om Røsvand, hvor 

 det sidste Expl. antages dræbt i 1842. 



I Hemnæs blev et Expl., det sidste, fundet dødt under en 

 Fos omtrent 1845. 



a ) Norsk Jæger- og Fisker-Forenings Tidsskrift, 15 Aarg., p. 81. (Chria. 1886). 



9 



