-j-g K. Collett. [No. 1 



I Mo Sogn forsvandt de i Fyrgétyverne (eller Femtiaarene) 

 fra Daisgrænden, Agersvatn, Andfiskevatn, og Strandhei. 



I 1864 forsøgte en Bæver endnu at bygge Hytte i Bleikvatsli 

 i Hatfjelddalen; Aaret efter. altsaa i 1865, blev et Expl., sandsyn- 

 ligvis det samme, fanget i Sax ved Bjurselvmo i Hemnæs, hvor den 

 endnu havde fældt Birke langs Elvekanten. 



Dette er det sidste Exemplar, som med Md Sikkerhed vides 

 at have levet, af Nordlands mangfoldige Colonier og Tusinder af 

 Individer. 



I en senere Meddelelse 1 ) anfører vistnok Hr. Hagemann, at et 

 Expl. er opgivet at være dræbt endnu saa sent, som i 1885, i 

 Næsne eller Melø (nordre Helgeland); dets Skind blev iagttaget af 

 mange, og af disse med Bestemthed anseet for en Bæver, og ikke 

 en Oter. (Dette Tilfælde kan dog ikke ansees for fuldt bevist). 



At talrige Stedsnavne minde endnu i dette District om Bæve- 

 ren (eller Bjoren), er selvfølgeligt. 



Salten. Fra de nordlige Dele af Nordlands Amt forsvandt 

 Bæver en tidligere, end fra de sydlige. Da Sommerfelt (senior) i 

 Slutningen af Tyveaarene udgav sin „Physisk-oecon. Beskrivelse 

 over Saltdalen" 2 ), vare de allerede næsten udryddede fra dette 

 mægtige Dalføre; det sidste overlevende Individ antoges dog først 

 at have været dræbt i Junkersdalen, en Sidedal til Saltdalen, om- 

 kring 1840. Det er sandsynligt, at de have levet noget længere i 

 de tilstødende Egne af Svensk Lapmarken. 



Forstm. Hagemann, som i 1884 har søgt at samle alle Et- 

 terretninger om deres tidligere Udbredelse i. dette District, som 

 endnu paa denne Tid kunde erholdes, nævner 3 ), at paa de fleste 

 Steder var allerede clengang al Erindring om Bæverne forsvundet. 

 Som Localiteter af Interesse kan mærkes Gildeskaal, hvor det blev 

 ham opgivet, at den engang i Tiderne har havt Tilhold i Sunds- 

 fjorddalen, en liden ubeboet Dal, der søndenfor Sandhornet stræk- 

 ker sig ind mellem Fjeldene, saaledes ude i de egentlige Kystegne. 



I Beieren med sit betydelige Dalstrøg, der tidligere var tæt 

 skovklædt, er den temmelig tidlig blevet udryddet, sandsynligvis 

 allerede i Aarhundredets Begyndelse. Ogsaa i en Sidedal til Bei- 



J ) Norsk Jæger- og Fisker-Forenings Tidsskrift 1888, p. 22. 



2 ) Kgl. N. Vid. Selsk. Skr. 19 Aarli., 2 B., 2 H. (Chria. 1824—27.) 



;J ) Tromsø Museums Aarsliefter, VII (1884). 



