1897] Bæveren i Norge, dens Udbredelse og Levernaade. 33 



Amuletter Bæverens Tændei\ Saaledes traf Lensmand Klerk endnu 

 i 1850 en Finnepige med en Bæverfortand i Beltet, hvor den bares 

 „dels til Pryd, dels som Middel mod Rygværk". 



Som ovenfor nævnt (p. 21) tindes Bævertænder jevnlig nedlagte 

 i de hedenske Finnegrave ved Varangerfj orden, ligesom Bævertæn- 

 der bleve offrede ved Offer stederne. 



I Fangenskab. Om tæmmede Bævere haves en Beretning i 

 :Smith's flere Gange omtalte Beskrivelse over Trysil Prgd. fra Slutn. 

 af forrige Aarlmndrede. 1 ) 2 unge Individer bleve her opdragne paa 

 en Gaard i Nærheden af Våndet, og bleve ganske tamme. Begge 

 ud viste stor Byggelyst. 2 ) En af dem kunde gaa ud i en nærlig- 

 gende Elv, og kom af sig selv tilbage ; den var venlig mod Husets 

 Folk, men arrig mod fremmede, holdt sig ved Bordet som en 

 Hund, og fodredes ved Brød, Melk og kogt Mad, deriblandt kogt 

 Fisk; den raa Fisk rørtes ikke. 



Et andet Individ, som samme Forf. saa i 1787, var ligeledes sær- 

 deles tam; den laa sovende hele Dagen, men var om Natten sysselsat 

 med at bygge. 3 ) 



Aftage eller tiltage Bæveren for Tiden? Indtil Begyndelsen 

 ■eller Midten af forrige Aarhundrede have sandsynligvis Bæverne 

 holdt sig i en nogenlunde jevn Stand i Landet, skjønt de utvivlsomt 

 tidligere havde havt en langt større Udbredelse. Men fra denne Tid 

 af begynder der at meldes om deres gradvise Aftagen, eller deres 

 fuldstændige Forsvin den fra flere af de af dem beboede Districter. 



I Begyndelsen af vort Aarhundrede vare de saaledes allerede 

 udryddede i flere Egne, hvor de tidligere fandtes i Mængde, og fra 

 andre forsvandt de i de nærmeste Aartier. Skjønt nøiagtige Iagt- 



i) Topogr. Journ. f. Norge, 21 H., p. 70 (trykt 1797). 



2 ) „Alle forekommende Træstykker og den ved Ildstedet liggende Birkeved 

 var deres sædvanlige Nattearbeide at trække sammen hen i en Vraa eller under 

 Bordet, hvor de sammendyngede disse mange Træstykker, ligesom for deraf at 

 ville danne en Bygning." (1. c. p, 71.) 



3 ) „Den reiste sig op med Fremfødderne for at ville tåges op paa Skjødet, 

 hvor den laae skjulende sit Hoved i Ens Barm, og imidlertid gav en kjelen og 

 klynkende Lyd fra sig. Den hele Dag laae den sovende under Sengen, men 

 mod Aftenen kom den frem for at æde. De smaa forelagte Qviste optog den 

 med sine Forfødder, og imidlertid sad den ligesom Ikornet paa sin Bagende. 

 Naar den aad Melk eller anden Suppe, ragede den om i Fadet med alle fem. 

 Den hele Nat var den i bestandig Uro, sysselsat med at sammensamle alle de 

 •Qviste og Vedtræer den overkom". (1. c. p. 72.) 



