10 Carl Fred. Kolderup. [No. 2 



ca. 10 km. n. v. for Eekefjord og ned til Aaensire. 1 ) Paa sine ste- 

 der kan den imidlertid lokalt gaa over til andre varieteter og op- 

 træder ogsaa paa andre steder end de her anførte. Den her om- 

 talte bergart kan paa sine steder optage endel hypersthen og titan- 

 jern, hvilke sidste bestanddele efter min formening forringer dens 

 betydning paa grund af de tre mineralers forskjellige forhold under 

 udvidning ved opvarmning og den derpaa følgende sammentrækning 

 ved af kjøling. Jeg har allerede i mit hovedarbeide over labrador- 

 stenene betonet, hvor stor forskjel, man kan se paa fj eldets mod- 

 standsevne med tiltagen af hypersthens- og titanjerngehalt. Kan 

 man faa fat i en ren labradorsten med passelig kornstørrelse, vil 

 denne sandsynligvis være en af de stærkeste og mest modstands- 

 dygtige bergarter, man kan faa. 



Den specifike vægt af den rene labradorsten fra Nordfjord 

 brud i nærheden af Eekefjord er efter mine veininger = 2,685, 

 men vil i andre dele af feltet, hvor hypersthen og titanjern optræder, 

 øges endel, da augitens specifike vægt ligger mellem 3,1 og 3,4 

 og titanjernets er omtrent 4,7. 



Haardheden vil, da feldspaten er næsten eneraadende, være 

 omtrent = 6 (d. v. s. knivens haardhed). En ansamling af hyper- 

 sthen og titanjern vil ikke forandre dette forhold i nogen nævne- 

 værdig grad, da den optrædende augits haardhed ligger mellem 

 5,5 og 6 og titanjernets mellem 5 og 6. 



I strukturel henseende er bergarten massiv og kompakt. Den 

 rødlige labradorsten viser paa mange steder en ganske tydelig 

 bænkning og lader sig i en retning parallel denne spaltes op (kløv). 

 I to retninger lodret paa denne pleier der ogsaa at kunne foregaa 

 spaltning; men spaltbarheden er her overalt mindre udviklet. De 

 sidste retninger er som bekjendt vildkløv og bust. Kløvets retning 

 er forskjellig, oftest vandret. Da disse kløvningsretningers udvik- 

 ling i høi grad begunstiger brydningen, vil man f. eks. se, at folket 

 fra Ognekanten fortrinsvis har opsøgt de steder, hvor disse er ud- 

 viklet, for der at hente den sten, de kan have brug for til eget 

 behov, og man maa vistnok indrømme, at stenen maa være for- 

 holdsvis let at bryde, naar man ser, hvor pent det paa mange ste- 

 der har gaaet, uagtet folket har været uøyet og redskaberne noget 

 primitive. Paa flere steder omkring Eekefjord er ogsaa bergarten 

 let at bryde, særlig kanske ved den saakaldte Nordfjord, hvorfra. 



*) Dette felt deles ved noritfeltet ved Eekefjord og Soggendal i to. 



