Carl Fred. Kolderup. [No. 9 



nes fosforsyregehalt. Omtrent samtidig med mine undersøgelser 

 var der fra interesseret landbrugsvidenskabeligt hold skeet henven- 

 delse til Norges geologiske undersøgelse for at faa sagen udredet, 

 og denne henviste da til mig. Det fremgik af paafølgende korre- 

 spondance, at lignende opfatning af benskjørhedens afhængighed af 

 jordbundens fosforsyregehalt ogsaa deltes her. Da der yttredes 

 ønske om sagens nærmere udredning, gjorde jeg paa de følgende 

 reiser en hel del forespørgsler om sygdommens optræden og har 

 saa senere sammenholdt disse med de forskjellige bergarters op- 

 træden. 



Hvad selve sygdommen angaar, saa tør jeg vel ga a ud fra, at 

 den er saapas kjendt, at det er unødvendigt nærmere at gaa ind 

 paa den. En ganske god karakteristik af den er efter min forme- 

 ning leveret af . . . d i „Landmanden" no. 17 1896. Jeg hidsæt- 

 ter et lidet uddrag af dette, idet jeg tager med, hvad jeg efter 

 meddelte oplysninger i Ekersunds-Soggendalsfeltet har fundet som 

 væsentligste kjendemerker. Hvor sygdommen endnu ikke er ster- 

 kere ud viklet, har man væsentlig de almindelige kjendetegn paa 

 utrivelighecl, tørt, glansløst haarlag og haard, stram hud. Dyret 

 gaar og slikker paa alt, hvad det rinder, som stene, ben og filler. 

 Appetiten er liden, melken fed; kjødet mørt, men der er i almin- 

 delighed lidet af det. Er sygdommen stærkere udviklet, optræder 

 gjerne benbrud, og dyret har vanskelig for at gaa. Afmagringen 

 tiltager og melkeproduktionen aftager. Slagtes dyret, finder man 

 benene meget skjøre og med stor og fedtrig marv. 



Vi skal saa se lidt nærmere paa de i feltet optrædende berg- 

 arter og forsøge at faa en liden oversigt over deres udbredelse. 

 Det hele felt indtager et areal af omtrent 1450 km. 2 , og af dette 

 kommer omtrent 950 km. 2 paa labradorstenene, der saaledes ube- 

 tinget er de overveiende bergarter. Disse bergarter bestaar paa 

 sine steder næsten udelukkende af labradorfeldspat og er paa andre 

 steder lidt opblandede med en hypersthen og lidt erts. Bergarten 

 er ofte kjendelig paa lang afstand ved de nøgne, hvidskallede kol- 

 ler, hvori den optræder. Kommer man op paa en af fjeldtoppene 

 i nærheden af Ekersund og ser indover fj eldene modtager man et 

 ganske eiendommeligt indtryk af øde og tristhed. Der ligger som 

 et umaadeligt hav af golde, nøgne, hvidskaldede eller efter omstæn- 

 dighederne lidt mere graalige koller. Kun enkelte steder er det r 

 som øiet kan finde noget at fæste sig ved, idet der optræder endel 

 grønne, snorlignende partier midt inde i stenhavet. Disse vege- 



