Carl Fred. Kolderup. [No. 9 



der disse efter mine analyser og de paa dem byggede beregninger 

 kun omtrent 60 pCt. Det bør ogsaa her, hvor der er tale om 

 bergartens mineralsammensætning, bemerkes, at man under mikro- 

 skopet straks] bliver opmerksom paa en paafaldende rigdom af 

 apatit. 



Monzonitf eltet ved Hæskestad, der udmerker sig ved samme 

 vegetation som noritf eltet ved Rekefjord og Soggendal, og som paa 

 det lille oversigtskart er udlagt med samme farve, har en lignende 

 sammensetning. Kun optræder her en betydelig mængde af mikro- 

 pertit, lidt ortoklas og noget kvarts. 



I adamellitf elterne ved Birkrem og paa Lister optræder som 

 bergartdannende mineraler: feldspat (dels plagioklas dels mikroper- 

 tit og ortoklas), hypersten eller broncit, kvarts og titanjern. Det 

 bør merkes, at kvartsgehalten her er betydelig høiere end hos mon- 

 zoniterne, og som følge deraf naar kiselsyregehalten op til ca. 70 

 pCt. Birkremsfeltet varierer noksaa sterkt med hensyn til sam- 

 mensætning, idet vi der har ganske basiske grensezoner og grani- 

 tisk bergart i midten. 



Det sidste felt er banatitfeltet s. ø. f. Farsund, der tidligere 

 betegnedes som hornblendegranitfeltet ved Farsund. Bergarten er 

 baade ifølge sin chemiske og mineralogiske sammensætning ingen 

 ren ortoklasbergart. Den indeholder plagioklas, mikropertit, mikro- 

 klin, ortoklas, kvarts, hornblende og en erts. Dette felt er ikke 

 tåget med paa kartskizzen. 



Lad os saa efter denne ganske korte oversigt over feltets berg- 

 arter se lidt nærmere paa deres fosforsyregehalt. Vender vi os 

 først mod labradorstenene, saa er det paafaldende, hvor mange 

 preparater af de rene labradorstene, man kan se igjennem uden at 

 opdage det mindste spor af apatit, og i god overensstemmelse her- 

 med viser de af professor Vogt udførte analyser en gehalt af 

 0,002 pCt. fosforsyre. Undersøger vi derimod de labradorstene, 

 der er rigere paa mørkere mineraler (hypersthen og biotit), og som 

 altsaa i sin mineralsammensætning nærmer sig noriterne, saa fin- 

 des der endel smaa sparsomt optrædende ap atitindi vider. Saa ringe 

 fosforsyregehalten end er, saa er den dog stor nok til at hindre 

 benskjørheden hos kvæget. Man finder f. eks., at folk paa Hitter- 

 øen, der dels bestaar af norit og dels af labradorsten af sidst om- 

 talte type, kan afse benaffaldet til folkene paa det overfor liggende 

 fastland. 



Hvad nu fosforsyregehalten i noriterne og monzoniterne angaar ? 



