1897J Skrabninger i Vaagsfj orden og Ulvesund, ytre Nordfjord. 9' 



ria indivisia, sertularella gayi. Af arter, som ikke toges ved Mat- 

 rog kan nævnes en ung scalpelhim sp., der sad paa en eudendrium 

 rameum. 



Omkring Vombanæs er der meget langgrundt. Ca. 50 favne 

 sydost af land, paa den saakaldte Vombanæsflue er der kun 7 

 favne vand. Udenfor denne flu, der ligesom Raaseskallen er en 

 gammel velkjendt fiskeplads, sænker bunden sig noget raskere ind- 

 til 40 favnes dybde, hvorfra det igjen med et steilt affald bærer 

 ned til fjorddybet, som her ude i Vaagsfjordens munding er 100 

 — 130 favne. Det langgrunde parti omkring Vombanæs (indtil 40 

 favnes dyb) bestaar af død skjælsand med et meget fattigt dyre- 

 liv. Kun inde ved land, paa laminarierne tindes der en rigere 

 fauna, væsentlig bestaaende af enkle og sammensatte ascidier, 

 bryozoer o. s. v. Af mindre hyppige arter kan nævnes: hippasterias 

 phrygiana, porama pulvillus og pteraster pulvillus. Skrabningerne 

 midtfjords, fra dybet op mod det langgrunde parti mislykkedes 

 desværre ganske paa grund af de stride og vanskelige strømfor- 

 holde. Antagelig er dog faunaen lig den ved Raaseskallen. 



En af de interessanteste lokaliteter i Vaagsfjorden er Halnæs- 

 viken. Dybden sænker sig her langsomt udover mod fjorden, i 

 100 favnes afstand fra land er dybden saaledes 40 — 60 fv., i ca. 

 200 favnes afstand 80 favne og først 250 — 300 favne fra land 

 træffer vi paa 100 favnes kurven. Bunden bestaar af saakaldt 

 ,,kveitesand k ', fin skjælsand opblandet med lerslam, som altid har 

 en meget rig fauna, især af annelider og mollusker. Den dyreform, 

 som imidlertid specielt karakteriserede denne lokalitet, var edivard- 

 sia carnea, som, særlig i 1896, optraadte i kolossale masser paa 

 sandbunden. Af andre cølenterater kan nævnes bolocera og rhi- 

 zoxenia filiformis, af hvilken art flere kolonier fandtes paa en større 

 sten, som skraben en dag bragte op. Echinodermerne er meget 

 artsrig repræsenterede, jeg fandt nemlig ikke mindre end 25 arter, 

 derimod optræder de forholdsvis sparsomt paa individer. Flere af 

 arterne hører til vore sjeldnere saasom pteraster pulvillus, ophiura 

 robusta, ophiacantha abyssicola, amphiura securigera og ophioscolex 

 glacialis. 



Af mollusker maa martra elliptica siges at være den mest 

 karakteristiske art, den fandtes nemlig overalt og meget talrigt 

 paa sandbunden. At give en samlet fortegnelse over den rige mol- 

 luskfauna, som forekommer her, vil føre for langt, jeg skal kun 

 nævne enkelte arter: de fleste p e eten arter, /imafa/fø elliptica, pectun- 



