56 Indberetning 1897. 



cf. Liden hake, ikke moden, melkesækkene dog noksaa store, 

 vilde muligens biet moden ihøst. 



9- Kognsækkene yderlig smaa, de enkelte eg omtrent af stør- 

 relse som torskerogn. Vilde ikke have gydt iaar. 



Den 2den september reiste jeg til Tungodden (paa Sulenøerne) 

 for at se, hvorledes fisket der løb af. Da jeg kom, var der i kassen 

 1 større laks og 2 unglaks (tærter). Endvidere fik vi den 4de en 

 pen laks, som paa en forsigtig maade anbragtes i kassen. De to 

 større laks var begge hunner, som imidlertid ikke viste antydning 

 til forplantningsdragt, partiet omkring genitalaabningen var heller 

 ikke det mindste opsvulmet. Samtlige lod til at befinde sig vel, og 

 de antog meget snart en lys farvetone, som ikke stak altfor meget 

 af fra den hvide kasse. Heraf følger, at ogsaa laksen har evnen 

 til at antage omgivelsernes farve, ialfald i nogen grad. — Imid- 

 lertid lykkedes det ikke at faa flere laks ved Tungodden. 



23de september reiste jeg atter til Sulen foråt tilse fangerne i 

 kassen. De var fremdeles i god behold, grundfarven var meget 

 lys, jeg kunde nu tydeligt se de pletter, som er karakteristiske for 

 forplantningsdragten. Dette lod til at ville gaa bra, laksene var 

 ^tidige som en røisekat", sagde manden paa Tungodden. 



Glæden var imidlertid ikke ublandet, da jeg vidste, at vi ikke 

 disponerede over nogen han; satte foreløbig min lid til fisket 

 i Bulandet, men som før nævnt, gik haabet ikke i opfyldelse. 



Desværre gik det galt ogsaa med laksene ved Tungodden. 

 Under et vedholdende uveir i begyndelsen af oktober døde de tre, 

 mens den fjerde (en tært) klarede sig. — 



Af rognen fik jeg tilsendt en prøve. Modningen var saa langt 

 fremskreden (de første dage i oktober), at hunnerne sandsynligvis 

 vilde have gydt i slutningen af oktober eller begyndelsen af november. 



Der er god grund til at tro, at rognens modningsproces kan 

 foregaa ligesaavel i salt som ferskt vand, men at den saaledes 

 modnede rogn skulde forholde sig anderledes overfor sjøvand end 

 rogn af fisk, som en del af sommeren eller høsten har staaet i en 

 elv er lidet sandsynligt. Til forsøg for at prøve dette naaede vi 

 imidlertid ikke frem. 



For at studere agnskjællets (modiola modiolus) naturhistorie 

 har jeg gjort enkelte reiser, paa hvilke jeg tildels har været sammen 

 med assistent Eeiksen i Fiskeriselskabet. 



I Radøsund har der i det forløbne aar været udsat skjæl i 

 lukkede kurve, disse er fra tid til anden bleven efterseede. Meningen 



