58 Indberetning 1897 



En fuldstændig redegjørelse anser jeg for overflødig, eftersom jeg 

 for tiden arbeider med manuskriptet til en længere afhandling 

 over emnet. 



Paa yttersiden af Langøen i Vesteraalen tog jeg i begyndelsen 

 af februar observationer paa en fembøring, som anvendtes til garn- 

 fiske. Vandlagene viste en paafaldende ensartet temperatur og 

 saltgehalt (temp. omkring 4° C, saltgeh. giennemgaaende 33.92 %o) r 

 med fisket gik det smaat, hvilket ikke kunde tilskrives temperaturen. 

 Iethvert fald blev der i Lofoten fisket godt i vand af lavere 

 varmegrad. Foruden skrei fik vi paa garnene endel sei og hyse. 

 Maveindholdet undersøgtes, og i skreimaverne fandtes f. eks. sø- 

 punge, levninger af blæksprut og muslinger, rester af dekapode 

 krebse {hyas, munida, etcj, slangestjerner og enkeltvis toges en 

 liden uer (sebastes marinus). For ø vri gt var en stor del af skrei- 

 maverne tomme og sammentrukne. 



Hysens væsentligste næring bestod af echinodermer (strongylo- 

 centrotus drøbachiensis, ophiopholis acubata) men der fandtes ogsaa 

 rester af skaldyr i mave og tarm (natica, trochus). 



I hysemaver fra Røst ( 28 A) fandtes desuden orme (leodice nor- 

 vegiea). 



I seimaverne saaes sprut (ommatostrephes), og ainphipoder, 

 hvoriblandt den almindelige parathemisto oblivia samt euthemisto 

 compressa, (Goes) og euthemisto bispinosa, {Boeck), hvilke sidste her 

 i landet kun er tagne af prof. Sårs ved Sørøen i Finmarken. En- 

 kelte sei havde maven aldeles fuldproppet af en schizopod, nyeti- 

 phanes norvegica, det samme var tilfældet med sei, fisket 28 /4 97 i 

 Byfjorden ved Bergen. 



Seien ved Langøen var ganske løs paa rognen, hysen ligesaa 

 (begyndelsen af februar). Skreien derimod var ikke gydefærdig. 



Senere hen i maaneden tog jeg observationer paa „Høla" 

 (fiskehavet ved Svolvær), i Raftsundet og Østnæsfjorden, dels fra 

 fiskebaad og dels fra en mindre dampbaad. Af planktonprøver 

 indsamledes ret mange, ligeledes undersøgtes fremdeles maveind- 

 holdet særlig af skreien. 



Paa de nævnte steder ligesom overalt efter Lofotbankerne var 

 der langt større uregelmæssighed i vandlagenes temperatur og salt- 

 gehalt end ud for Vesteraalen eller i havet udenfor Værø og Røst, 

 saaledes som det fremgik af maalingerne i 1896. Dette hidrører 

 visselig fra, at i Vestfjorden er strømforholdene mere uregelmæssige, 



