vg 
8 Dr. Johan Daniel Landmark. 
halsen ligger vel ca. 70 meter over havet. Ved punkt 6, neden- 
for den lyse stripe i fjeldsiden, som stenskred har frembragt, 
gaar en smal sænkning over berghalsen, og her er jernbanen 
sprængt igjennem ved den ganske korte tunnel. Muligens er den 
naturlige sænkning paa dette sted virkning av den sidste erosion, 
som Bergselven i sin tid utførte over Dalseid. I saa fald har 
senere isskuring ikke ganske utslettet sporene efter selve det gamle 
elveleie. 
Det næste daltrin utgjøres av Bergsdalen indtil henimot gaar- 
den Fosse, som ligger ca. 400 m. o. h. Dette avsnit illustreres 
ved fig. 7-9. — Naar man kommer til Dale og betragter om- 
givelserne, faar man det indtryk, at man der har for sig en dal- 
fure som i alt væsentlig skylder elveerosionen sin utformning. 
Sammenlignet med de aapne, bredt U-formede dalstrøk, som man 
f. eks. har dem i Søndfjord, synes partiet ved Dale i paafaldende 
erad snævert og litet bearbeidet av skurende bræer. Men naar 
man saa fra Dale begir sig op gjennem Bergsdalen, ændrer 
man til en viss grad denne opfatning. Ti først her i dette 
andet daltrin træffer man den i sandhed langt mere typiske elve- 
erosion. Selve dalbunden utgjøres kun av det blotte elveleie, og 
veien har derfor maattet sprænges ind i dalsiden høit oppe over 
fossestrykene. — Her er det fald paa fald, det ene høiere end det 
andet, Fyrklæfos, Dystingefos, indtil den svære ,Storfos" umiddel- 
bart nedenfor gaarden Fosse. — Det nederste trin, kjelen om 
Dale, maa være adskillig bearbeidet av isen, hvorfor ogsaa dal- 
siderne her har en helt avrundet form, medens Bergsdalen 
muligens kan siges av alle større Vestlands-dale at være den 
som bedst har bevaret V-formen. 
Neppe noget sted i Bergens stift kan isskuringen ha virket 
mindre. Dette skyldes vel for en. ikke ringe del dalens retning 
fra s.o. mot n.v., medens det mere aapne og traugformede parti 
om Dale var retningen øst-vest efter linjen for landisens natur- 
lige hovedskuring. -— Imidlertid vil man faa se, at Bergsdalen 
mellem gaarden Fosse og Hamlagrøvandet fremdeles beholder 
retningen s.o.-n.v. og dog er daltypen her en helt anden, endnu 
langt aapnere end partiet om Dale. 
Paa fig. 7 ser man Bergselven fosse frem ved punkt I, medens 
det ene megtige fjeldnes fortoner sig bak det andet op gjennem hele 
dalen, saa langt øiet kan følge den. Disse fjeldnes, som strækker sig 
saa akselbrede ut i dalføret, viser sig her eiendommelig ensartet — 
