10 Dr. Johan Daniel Landmark. 
skridende daldannelse, uten at der herigjennem markeres bestemte 
erosionsperioder, men hvad er saa aarsaken til disse dannelser ? 
Naar man iagttar Bergsdalen som den er gjengit paa fig. 8 
med sine ca. 700 meter høie dalsider og erindrer, at den er frem- 
trædende som en av vore mest kanjonartede dale, ser man tillike 
at Norges dale overhodet utmerker sig ved en relativt stor bredde. 
Dalsiderne gaper vidt fra hinandén. En virkelig egte kanjon- 
dannelse er yderst sjelden i Norge. Dette skyldes vel i første 
— 
- - ei I 1 
> if 
Cae ta å! Å 
NE FØRST 
«0 NRL DAS hy Å ij 7 
Se aA PAL TY CE ED el UO NG , 
Sp Malle iy i Å PN BS 25 YMC ANG Zi, 
GO Å) Co EE) Se ; 
NL Aa sg VES RY DA Ve 
Ly 
= pr 
% KALT fy 
4 SA Va y i e 
5= un Vi ; j‘ 
A. ZA Å 
) TT 4 
3 I 
å 
i J 
Cr pee =: Dr 
APN a OL Ay) [hy 
iy} 73 WU ps Ky 
ETE p 
SS 
Fig. 8. Nedre Bergsdal. 
rekke selve det fjeldmateriale, som dalene utmeisles i. Berget 
er hos os gjennemgaaende saa overordentlig haardt og fast. Man 
skulde tro at sidevæggene derved fik særlig motstandskraft og holdt 
sig længe; men forholdet er, at f. eks. gneisens haardhet i langt 
høiere grad er til hinder for elvens gravning i dybden end for 
den erosion som foregaar til siderne hovedsagelig som følge av 
frostens virkninger. Man skal lægge merke til, at det sted paa 
Vestlandet hvor elven gaar dypest i trangest rende vistnok er 
at finde i Flaamsdalen, hvor elven har gravet sig ned med egte 
kanjon i ganske løse silurlag. | 
