a” re å 
» 4 
68 Haakon Schetelig. 
Norge avbildes fig. 80 en spydspiss der foreligger som enkelt 
fund fra Søndmør (B. 3060, Ab..1875, s. 52). I Vesteuropa 
er det bare i Nordfrankrik jeg har truffet denne formen; i fig. 
81 er avbildet et eksemplar i museet i Rouen. | 
Til samme resultat fører en anden samtidig typerække. 
I flere fund foreligger en liten spydspiss av form som fig. 64. 
Den optræder helt fra først av selvstændig, idet den aldrig 
findes sammen med det overleverte par av spyd, og den ut- 
vikler sig allerede i 6te aarh. til meget betydelig størrelse. 
Bladet er som regel temmelig flatt med næsten umerkelig kant 
efter midten; dog bevares gjerne paa den nedre delen av 
bladet en fure paa hver side av midtkanten som typologisk 
minde om den ældre form hvor falen fortsætter sig i en ryg 
midt efter bladet. Typiske stykker fra 6te aarh. er avbildet 
fig. 82, 83 og 101. (B. 5559, Bortneim, Dale sogn, Søndfjord, 
B. M. Aarb. 1904, nr. 6, s. 36—37. — B. 4950, Hodneland, 
Myking sogn, Nordhordland, Ab. 1893, s. 140 ff.). I 8de aarh. 
findes formen fremdeles; bladets kontur er da mindre utpræ- 
get, men formen er fremdeles fuldt kjendelig (VJG. fig. 244, 
Stav. Mus. Aarsb. 1904, s. 88, fig. 6. Se ogsaa en meget vak- 
ker spydspiss av utpræget form, Ab. 1898, s. 72, fig. 1). Typen 
kjendes fra merovingisk tid baade paa fastlandet og i England. 
(Lindenschmidt, Handbuch, fig. 59 og 60; Neville, Saxon Obse- 
quies, pl. 35). 
Det er disse to formene av svære spydspisser som kom- 
mer i bruk i 6te aarh. I de følgende to hundre aar kommer 
flere andre typer til; ,Vendelformen* Rygh fig. 519, formen 
Rygh fig. 522 som typologisk er stamform for den yngre, ele- 
gante Rygh fig. 517; likesaa har Rygh fig. 518, formen med 
fremspringende fliker paa falen, sine typologiske forgjængere 
i perioden nærmest før vikingetiden. Jeg skal ikke her gjen- 
nemgaa formene enkeltvis; det hovedforhold som skal paapekes 
er det, at det er i løpet av 6te aarh. at det fra den ældre tids 
bevæbning overleverte par av spyd, et tveegget og et mothaker, 
avløses av et enkelt sværere vaaben, og at saa det 7de og 8de 
aarh. fremfor alle er perioden for de svære brede spydspisser. 
I vikingetiden blir formen gjennemgaaende slankere og lettere 
igjen. 
Om sverdene er at si at det lange tveeggete sverd er i 
bruk gjennem hele 5te og 6te aarh. Vi har sverdgrep med 
