James A. Grieg. [Nr. 5 



Fiske: Ørret (Salmo eriox). 



Fugle: Fjeldrype (Lagopus mutus), lirype (Lagopus lagopus) 

 og heilo (Charadrius pluviatilis). 



Pattedyr: Ren (Eangifer tarandus). 



Samtlige arter forekommer ogsaa i vor tid paa Hardangervidden. 



Fundet av heiloben i en av hustomterne viser at bopladsenes 

 beboere har opholdt sig paa Hardangervidden ved sommertid, og 

 skallen av en ganske ung renkalv, antagelig kun 4—5 maaneder 

 gammel, at de har været der senhøstes. Det er imidlertid ikke 

 usandsynlig, at det ikke alene har været ved sommertid og om høsten, 

 at Yidden har huset en befolkning, men at denne har været fast- 

 boende. Herfor taler blandt andet den store mængde renben i og 

 ved bopladsene og det at benhaugene indeholder renskelettets samt- 

 lige ben i talrike eksemplarer. En sammenligning med fælægrene, 

 som kun blir bebodd i sommer- og jagttiden, er i saa henseende 

 meget instruktiv. Omkring selv de ældste fælægre findes kun et 

 sparsomt kulturlag og det indeholder forholdsvis faa ben. Paa den 

 anden side kunde det tale mot en fast bebyggelse, at ben av hund 

 endnu ikke er paavist ved bopladsene. Heller ikke er fundet ren- 

 ben, som viser merker av at være gnavet av hund. Stenalders- 

 bopladsene paa Jæderen viser, at handen var husdyr hos den ældste 

 norske befolkning, som bodde her i landet allerede under tapes- 

 tiden. Om Hardangervidden hadde hat en fastboende befolkning, 

 vilde sandsynligvis ogsaa denne ha holdt hund. Derimot er det let at 

 forklare mangelen paa hundeben og merker efter hund, om vi antar 

 at Vidden kun har været gjestet av jægere, mens familierne har 

 levet nede i dalen. Saadan som renjagten dengang sandsynligvis har 

 været drevet, vilde sikkerlig en hund kun været til gene for jægeren. 



Fiske- og fuglebenene toges sammen med stenredskaper, mens 

 de øvre lag, hvor jernredskaperne laa, kun indeholdt renben. Det 

 kan tyde paa, at Hardangerviddens ældste beboere ikke alene har 

 drevet renjagt, men ogsaa har fisket og fanget fugl, mens de 

 senere beboere kun har jaget ren. Bemerkes maa imidlertid, at 

 det foreliggende materiale av fiske- og fugleben er yderst spar- 

 somt. Det kan derfor bero paa en tilfældighet. Fortsatte under- 

 søkelser av bopladsene og især av deres avfaldsdynger vil først kunne 

 gi paalidelige oplysninger herom. 



lertid sandsynlig, at skallen er av en meget ung datum, muligens kun fra 1909, 

 da der paa Hardangervidden var et meget stort lemænaar. I bopladsenes mure 

 fandtes ogsaa flere vel vedlikeholdte reder. Jeg har derfor undladt at opføre 

 lemæn blandt de ved bopladsene fundne dyr. 



