1911] Dyrelevninger fra de gamle bopladser paa Hardangervidden. 9 



midten 11 mm. Begge epihyalia og særlig præoperculum maa 

 ha tilhørt større fisk. Til sammenligning kan anføres at hos en 

 335 mm. stor ørret fandt jeg præoperculum 34 mm. lang, 9 mm. 

 bred og epihyale 22 mm. lang 12 mm. bred. 



Benene fandtes sammen med nogen flintesaker under et ildsted 

 i sydvestre hjørne av mellemste boplads ved Store Krækjavand 1 ). 

 I samme lag fandtes ogsaa ben av ren og fjeldrype. 



Dette fund av ørretben i en av bopladsene ved Store Krækja- 

 vand er av stor interesse. Det viser at Hardangerviddens nu saa 

 fiskerike sjøer allerede huset en ørretbestand den gang, Vidden 

 blev beboet av et stenaldersfolk. 



Saavidt vites er Svartevand og Bessevand (ca. 1500 m. 0. h.) 

 de høiestliggende sjøer paa Hardangervidden, hvor der for tiden 

 findes ørret. 



I Store Krækjavand og det nærliggende Dragøjna forekommer 

 en eiendommelig ørretvarietet, som minder meget om sjøørret. Den 

 er sølvblank med utallige ganske smaa sorte prikker og flekker. De 

 findes saavel paa hodet som paa kroppen, hvor de strækker sig helt 

 ned mot bugsiden. Hos nogen individer findes flekkerne selv paa iris. 



Som allerede paapekt i „Jægerliv paa Hardangervidden i for- 

 historisk tid" 2 ) maa vasdragene paa den vestlige del av Hardan- 

 gervidden ha faat sin ørretbestand østerfra. Fisken maa være 

 kommen op Nummedalslaagen, derpaa har den utbredt sig i de tal- 

 rike sjøer paa den østlige del av Vidden. Fra disse har den trængt 

 frem over vandskillet, hvor dette er lavt og opfyldt av myrer og 

 kjøn til vasdrag paa Viddens vestside. Her finder vi nemlig fisk 

 kun i saadanne vasdrag, som staar i forbindelse med de østlige ved 

 lave, myrlændte vandskil, mens de øvrige er fisketomme. Karak- 

 teristisk i saa henseende er Halsno, Kjeldo og Bjoreia. Det første 

 vasdrag er fisketomt, medens de to andre er meget fiskerike. Hals- 

 noelven utspringer mellem Helvedesnuten, Helvedeshorjet og Fins- 

 berget og løper mot vest ut i Leirvand. Paa østsiden av Finsber- 

 get utspringer Heierelven, en av Nummedalslaagens bielve, hvor der 



x ) I sin beskrivelse av bopladsene ved Store Krækjavand (Aarsb. 1891 p. 32) 

 omtaler Bendixen denne som rengrav. Den er likeledes av Yngvar Nielsen om- 

 talt som rengrav. Utgravningerne i forløpne sommer viser imidlertid at tomten 

 har været benyttet som boplads og ikke som rengrav. Der fandtes i den aske, 

 trækul, dyreben og flinteredskaper, livad kaptein Negaard andetsteds nærmere 

 vil omhandle. 



2 ) N. Jæger & Fisker For. Tidsskrift 1910, p. 206. 



