191 l] Geologisk ekspeclition til Spitsbergen 1909. 65 



i polygonen fryser, vil den utvide sig, og der opstaar et radiært 

 tryk, normalt til spalten. Da spalten smalner av nedentil, vil det 

 normale tryk mot spaltens væg ha en lodret komponent opover. 

 Denne komponent er det, som har ladet stenene skyte op gjennem 

 den egte polygonmarks sprækker, og det normale tryks anden kom- 

 ponent har orientert stenene med den brede side tangentialt. Den 

 falske polygonmark er derfor et tælefænomen, og hermed stemmer 

 ogsaa dens geografiske utbredelse overens. 



Den fra Colebaydalen fig. 20 avbildede polygonmark danner et 

 overgangsled til den falske polygonmark. Da undergrunden ikke 

 har betingelser for dannelsen av stenvoldene, vil en saadan poly- 

 gonmark være ubestandig, og den vil let gaa over til tuemark. 

 Polygonmarkens genetiske utvikling, som undertiden kan følges gjen- 

 nem flere generationer egte polygonmark, vil altsaa kunne spaltes. 



o.- 



Fig. 23. Skematisk profil av spalter. 



Enten opstaar da den saakaldte falske polygonmark, hvorved poly- 

 gonkarakteren længe beholdes, eller den taper sin karakter ved at 

 planterne indfinder sig og gaar over i en mere eller mindre regel- 

 mæssig tuet mark. Tuemarken er særdeles utbredt i Spitsbergens 

 dale. 



12. Deltaerne og havneforhold. 



I sit nederste løp danner elvene deltaer, og en mangfoldighet 

 av elveløp forgrener sig utover sletten. De fleste elveløp er saa 

 smaa, at de ikke kan befares med nogen baat, og at de med lethet 

 kan vades. Vandløpene skifter ofte leie. Hver dag finder man 

 nye elvearme, mens gamle er forsvundet eller ialfald redusert. Paa 

 saadanne steder kan ingen vegetation finde fæste, og ører med grus 

 ligger mellem elvearmene. Kun der, hvor forholdene er blit nogen- 



