1911] En indskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland. 5 



Indskriften, som gaar fra høire mot venstre (da stenen var 

 reist, nedenfra opad), bestaar nu av 18 (neppe 19) regelmæssig og 

 dypt indhuggede runer (8 — 10 cm. høie), hvorav ialfald de 16 første 

 kan bestemmes med fuld sikkerhet; dog er kvistene paa r. 1, r. 8 

 og r. 12 delvis noget utydelige, da de ligger omtrent parallelt med 

 skiferlagenes retning. 



Dr. Haakon Schetelig har velvillig tilstillet mig en av ham 

 utført tegning av indskriften, ledsaget av en utførlig beskrivelse av 

 de enkelte runer. Paa denne beskrivelse, sammenholdt med en gips- 

 avstøpning, som dr. Schetelig har oversendt Universitetets oldsak- 

 samling, grunder sig den følgende redegjørelse for runernes former. 

 Yed gjengivelsen av runerne vender jeg av praktiske grunde disse 

 om og skriver altsaa £ for indskriftens (mot venstre vendte) ^ 0. s. v. 



Foran r. 1 er en fordypning, som paa avtrykket let kunde 

 tåges for en litt ujevn stav. Paa stenen selv gjør den bestemt 

 indtryk av bare at være en naturlig grop. 



R. 1. Der sees meget tydelig to staver og meget sandsynlig 

 spor av forbindelse oventil. Mellem toppene er der en fordypning, 

 men den tegner sig ikke saa distinkt som stavene. Runen bør vist- 

 nok læses M e, „temmelig sikkert ikke f|" (H. Schetelig). 



R. 2 < k, betydelig mindre end de andre runer. Begge grener 

 er sikre, men litt utydelige netop i vinkelen. Runen staar meget 

 nær r. 1, men er dog tydelig adskilt fra denne. 



R. 3X9, tydelig og sikker. 



R. 4 Au. Begge staver har omtrent samme helding, og vinkelen 

 imellem dem er noksaa spids. R. 4 ligner saaledes temmelig meget 

 den rune, som staar ovenover indskriftlinjen paa Tørvik-indskriften 

 A (NI. I, s. 281). 



R. 5—6 Ml di. 



R. 7 <> ng, ubetydelig mindre end de andre runer. Den øverste 

 vinkel er tydelig, den nederste litt utydelig i den nedre halvpart; 

 men i det hele maa runen ansees for sikker. 



R. 8 kan læses £ a. Øvre kvist er sikker, nedre kvist kun 

 mulig. Sproglige grunde taler imot at læse runen som f I. 



R. 9 A u> Heller ikke denne rune har nogen lodret stav 

 (jfr. r. 4). 



R. 10 \ n. „Kvisten er ikke svært iøinefaldende, men efter 

 mit skjøn fuldt sikker" (H. S). 



R. 11 X 9, tydelig og sikker. 



R. 12 kan læses £ a; begge kvister er da temmelig utydelige, 



