1911] En indskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland, 



II. 



Ved- indskriftens tolkning har vi veiledning i en række andre 

 urnordiske indskrifter, som ogsaa begynder med runerne ek, nemlig: 



Tnne-indskriften 1 ; ek wiwaR . . . worahto [runoR] „Jeg W. 

 istandbragte [runerne] . " 



Kjølevig-indskriften (Strand, Ryfylke) : ek hagustadaR hlaaiwido 

 magu minino „Jeg H. hauglagde min søn." 



Valsfjord-indskriften : ek hagustaldiR (— aR?) >ewaR godagas 

 ,,Jeg H., G.'s mand (eller tjener)/' 



Lindholm-indskriften (Skaane): ek erilaR . . . 2 ) 



Indskriften paa et spydskaft fra Kragehul mose (Fyn): ek 

 erilaR . . . 



Guldhorn-indskriften : ek hlewagastiR holtingaR horna tawido 

 „Jeg H., Holta^ søn (eller: fra Holt?) utstyrede hornet." 



Indskriften paa en benkam fra Nedre Hov (Gran, Hadeland): 

 ek ad— „Jeg Ad—." 



Indskriften paa en i 1906 funden brakteat fra Femø (Dan- 

 mark): 3 ) ek fakaR f (d. e. faihido eller *faihiu) „Jeg F. skrev 

 (eller: skriver)." 



Dette ek er pronomenet oldn. ek Jeg", hvorefter i alle de 

 nævnte indskrifter følger et mandsnavn. 4 ) 



Efter r. 1 — 2 ek „jeg" bør man derfor ogsaa i Hugl-indskriften 

 søke et mandsnavn i nominativ. Nu kan urnordiske mandsnavne i 

 nominativ kun ende paa —R eller —a. Det blir da nødvendig at 

 avdele som andet ord r. 3 — 8 gudinga, hvor altsaa r. 8 av sproglige 

 grunde viser sig at være a (ikke I). Det passer godt at ord- 



') For de urnordiske indskrifter, som vil bli omtalt i det følgende, henvises 

 én gang for alle til Noreen: Altisl. u. altnorw. grammatik 3 , s. 334 ff., hvor den 

 vigtigste litteratur vedkommende dem er anført. De urnordiske indskrifter fra 

 Norge er utgit og behandlet av Sophus Bugge : Norges Indskrifter med de ældre 

 Runer, Kristiania 1891 ff. (citert under forkortningen „NI. I"). 



2 ) I denne og i den følgende indskrift (som vi senere skal komme tilbake 

 til) er verbet „(jeg) heter". 



3 ) Meddelt i transskription og oversættelse i „Dansk Litteratur for 1800, 

 udg. af M. Agerskov og E. Rørdam" (1907) s. 6. 



4 ) ek, fulgt av et mandsnavn. forekommer ogsaa in de i en indskrift: ek 

 erilaR Varnum (eller Jarsberg), Vermlautl. Sideformen ik med et mandsnavn efter 

 har man paa Reistad-stenen (ik wakraR unnam wraita ,.Jeg W. foretog indrids- 

 ningen") og paa Aasum-brakteaten (Skaane), Stephens nr. 96 (. . . ik akaR . . .). 



