10 Magnus Olsen. [Nr. 11 



adskillelsen falder mellem de to vokaler r. 8 a og r. 9 u. Derved 

 fremkommer et mandsnavn, som ender paa -inga (stamme -ingan-), 

 der ogsaa ellers kjendes fra urnordiske navne (f. eks. rauninga Stabu, 

 >rawingan [gen.] Tanum, og mulig flere andre). 



Almindeligere end disse dannelser paa -ingan- er person- 

 betegnelser, avledet av navne (personnavne og stedsnavne) ved 

 suffikset -inga- (f. eks. holtingaR paa guldhornet, iu^ingaR Rei- 

 stad). Dette sidste suffiks har vid utbredelse i de gammelgermanske 

 sprog som middel til at danne betegnelser for en persons avstam- 

 ning eller herkomst. 



gudinga (stamme *Gudingan-) vilde i oldnorsk form ha lydt 

 *Gydingi, gen. *Gyding(j)a. Et saadant mandsnavn kjendes ikke i 

 nordisk. Derimot har den sterkt bøiede navneform *GudingaR efter- 

 latt sig flere spor i nordiske stedsnavne. Genetiv herav foreligger 

 i det gotlandske gaardnavn Glidings (egentlig „Guding's gaard 1 ') i 

 Ålfva og Eke sogne, samt som første led i (i)Gudhingxstadhom, Gu- 

 dingstadhom, Sv. Dipl. N. S. III 597. 609, 1420, nu Gustad i 

 Ostergotland. Videre synes genetiv flertal av den omlydte form 

 *Gydingr at forutsættes av det gamle danske landskapsnavn Gydhinge 

 hæradh (skrevet Gytinge h. Script, rer. Dan. I 174, 1074, Gythyngæ 

 h. smst. III 545, Lib. dat. Lund., Gyding h. Dipl. Sv. III 321, 

 1317, Gythingæ h. smst. 600, 1323), nu Goinge i Skaane. 1 ) Dette 

 har direkte tilsvarende i gammeltyske stedsnavne (Gudingon, Gu- 

 tingan, nht. Gottingen o. s. v.). 2 ) Se E. Hellquist: Om de svenska 

 ortnamnen på -inge, -unge och -unga, s. 4 1. 3 ) 



Suffikset -ingan- op fatter Bugge 4 ) som en „utvidelse" av 

 -inga-, idet han i anledning av ^rawingan bemerker: „Lignende 

 Udvidelse ved Navne har vi i oldnorsk Gen. Suttunga ved Siden 

 af Suttungs, Haddingja ved Siden af Haddings ; saaledes har ogsaa 

 oldn. oftere Appellativer paa ingi (Stamme ingjan), f. Eks. armingi, 

 hvor andre germanske Sprog har ing (Stamme inga), f. Eks. oldeng. 

 earming." I lignende retning uttaler han sig (NI. I, s. 179) om 

 kvindenavnet igingon (gen.) Stenstad (stamme *lgingon-), som han 



1 ) Falkman: Ortnamnen i Skåne, -s. 130 f. — Ved tilnavnet Gything 

 („Astrado dicto GL" Dipl. Sv. IV 693, Skaane) betegnes sandsynlig en mand fra 

 Goinge (se M. F. Lundgren: Om fornsvenska personnamn på —ing och — ung, 

 Stockh. 1886, s. 10). 



2 ) Forstemann: Altdeutsches Namenbnch II, 671 f.; Jellinghaus: West- 

 fålische Ortsnamen, s. 80. 



3 ) Goteborgs hogskolas årsskrift 1905 I. 



4 ) Tidsskr. f. Philol, og Pædagogik VII, s. 249. 



