12 Magnus Olsen. [Nr. 11 



*goda- o. s. v., dannet man ved suffikset -ingaR betegnelser for 

 avstamning: *GubingaR, søn (ætling) av en mand, hvis navn be- 

 gyndte med *Goda-, o. s. v. Den hele slegt kunde efter stam- 

 faren betegnes som „Guding'erne" (jfr. Gy din ga (her ad) i Skaane, 

 sandsynlig oprindelig med betydningen „Gudingernes [herred]), like- 

 som Mæringar (gen. pl. marika paa Rok-stenen), angelsaks. Mæringa 

 gen. pl. er navn paa Theodorik's æt, hvori navne, sammensatte 

 med got. -mers (Theodomir, med sønnerne Walamir, Widimir [og 

 Theodorik]), var sedvanlige. 1 ) Et enkelt medlem av „Gudingernes" 

 æt kunde benævnes ved en sammensætning, hvis første led var gen. 

 pl. av slegtsnavnet og hvis andet led var vedkommende persons 

 navn (oldn. *Gydinga-Geirr, *Gydinga-Grimr o. s. v.). En saadan 

 personbetegnelse er (H)rafnunga-Tofi, r(h)afnuka (:) tufi, d. c. Tove 

 av Ravnungernes æt, paa tre runestener fra Ribe amt, Jylland 

 (10de aarh.), 2 ) sandsynlig ogsaa talingo gisa, d. e. Gisa av Taling- 

 ernes æt, paa Vimose-høvlen, efter Axel Oleik's (privat meddelte) 

 forklaring, som ogsaa uavhængig er fremsat av Th. v. Grienbekgee. 3 ) 

 Til sammensætninger med *Gudingo- (gen. pl.) tænker jeg mig saa 

 at gudjnga er dannet som etslags kortnavn, der egentlig betegnet 

 navnets bærer som tilhørende Gudingernes æt. Suffikset -ingan- 

 i personnavne blir saaledes efter sin oprindelse ikke ret og slet en 

 sideform til -inga-, om det end maa indrømmes, at det maaske 

 for sprogbevidstheten tildels kan være faldt sammen med dette. 



Efter denne opfatning av urnordiske navne paa -inga falder 

 det naturlig, at saadanne dannelser tilhører de tidligste avsnit i de 

 nordiske sprogs historie, da personbetegnelser som (E)rafnunga- 

 Tofi var i bruk, og man forstaar tillike, at de kun findes paa nordisk 

 omraade, hvor man hadde (uegte) sammensætninger som det nævnte 

 (H)rafnunga-Tofi, mens der utenfor Norden — ialfald som regel — 

 anvendtes efterstilling av genetiven (ags. Béowulf Scyldinga o. 1.). 



Mandsnavnet gudinga i Hugl-indskriften tør altsaa antages op- 

 rindelig at ha betegnet „en av Gudingerne" (en av dem, som med 



J ) Jfr. S. Bugge: Der Eunenstein von Rok, Stockholm 1910, s. 53 f. 



2 ) Wimmer: De danske runemindesmærker II, s. 33 ff. — Jfr. *Ræfningr, 

 skrevet rifnikR, som mandsnavn paa Hårened-stenen, Vestergotland (Runverser 

 nr. 114). 



3 ) Zeitschrift fur deutsche Philologie XXXIX, s. 69. — Olrik har videre 

 (privat) gjort opmerksom paa Telling, 1) gaardnavn i Hjerm sogn og herred, 

 Ringkjøbing amt (Trap, Danmark 3 V 520), 2) landsby i Lemp s., Øster-Han hd., 

 Hjørring amt (smst. IV 1H6), samt gaardnavnet Tallerup i Tommerup s., Odense 

 hd. og amt (smst. III 417), som forutsætter et mandsnavn *Tali. 



