1911] En indskrift med uddre runer fra Huglen i Søndhordland. 15 



Som tredje ord i indskriften maa utskilles r. 9 — 16 ungandiR, 1 ) 

 som efter sin endelse kan være nominativ ental hankjøn, apposition 

 til ek gudinga; jfr. Valsfjord-indskriften ek hagustaldiR >ewaR 

 godagas „jeg Hagustald, Godag's mand (eller tjener)." 



ungandiR kan efter sprogformen og nidskriftens bygning enten 

 være en avledning av navnet paa Gudinga^s far (jfr. paa Istaby- 

 stenen hA^uwulafR hAeruwulafiR „Haduwulf Heruwulfs søn," dog 

 paa den ældre By-sten hroRaR hroReR [mecl -eR, ikke -iR] „Hror 

 Hrors søn") eller et tilnavn. At dette sidste utvilsomt er tilfældet, 

 viser en nærmere betragtning av ordets dannelse. 



Da lydforbindelsen ng (gutturalt n, fulgt av g) i gudinga paa 

 sædvanlig maate er uttrykt ved en egen rune, kan ungandiR ikke 

 være ment som gjengivelse av *unggandiR, likesom iu^ingaR paa 

 Reistad-stenen sandsynlig er at forståa som en avvikende skrive- 

 maate for *iu|)ingaR (d. e. et mandsnavn *IupinggaR). 2 ) ungandiR 

 maa følgelig være ment som gjengivelse av ungandiR med den- 

 talt n (ikke gutturalt ng) foran g. Herav', følger, at ungandiR maa 

 være et sammensat ord, hvis første led er un-. 



Dette un- kan kun forklares som den negtende partikel, der 

 i oldnorsk lyder ti- eller 0-, i de andre gammelgermanske sprog 

 (gotisk, oldhøitysk, oldsaksisk, angelsaksisk) un-. 2 ) 



Andet led -gandiR kan efter formen enten være en i-stamme 

 (jfr. -gastiR paa guldhornet) eller en k-stamme. I sidste tilfælde 

 har endelsen langt i og svarer til gotisk -eis. I ethvert fald er 

 -gandiR ingen rotavledning eller primær avledning, men synes at 

 maatte være dannet ved suffikset -i- (eller -la-) av en stamme 

 *ganda-. En saadan foreligger i det velkjendte oldnorske ord 

 gandr m. 



Gandr m. bruktes i det gamle sprog om etslags trolddoms- 

 middel ; men denne anvendelse er ikke den oprindelige, saaledes som 

 man ser av ordets betydning i norske og svenske dialekter. Aasen 

 anfører gand m. med betydningen „en Pind, en tynd eller tilspidset 

 Kjæp'* (meddelt ham fra Jarlsberg); fra Helgeland opgir han gan{n) 



J ) Saaledes har ogsaa H. Schetelig (Year Book of the Viking - Club III, 

 1911. s. 40) i en notis om runefundet paa Huglen avdelt indskriftens tre første ord. 



2 ) S. Bugge, NI. I, s. 218 f., 223 f. — Bugge's første opfatning av iu^ingaR 

 bør avgjort foretrække-s for hans sidste forslag (NI. I, s. 541 ff.), hvorefter denne 

 runegruppe avdeles i de tre smaaord iu J>in gaR. 



3 ) I en samraensætning *und-gandiR (jfr. unnam Reistad. = *und-nam) kan 

 jeg ikke finde nogen brukbar mening. 



