1911] En indskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland. 23 



III. 



Efter denne gjennemgaaelse av de enkelte ord blir Hugl-ind- 

 skriften at gjengi saaledes: 



ek gudinga ungandiR i (?) h (?)— , 

 hvilket i gammelnorsk sprogform vilde ha lydt: 



ek Gy bingi *u-gendr i H(ugl?), 

 d. e. „Jeg Gudinga, som ikke kan rammes av gand, (paa 

 Huglen?)." 



Hvad betoningen av 3dje ord angaar, kan det paa forhaand 

 ikke avgjøres, om første eller andet sammensætningsled har baaret 

 ordakcenten. I senere nordisk kan nemlig adjektiver, som er sammen- 

 satte med il-, 6-, dels ha tonen paa partiklen, dels paa andet 

 sammensætningsled. 1 ) Dette viser bl. a. forskjellige allitterations- 

 forhold i Eddadigtene: 



- hverr dblaudastr er alinn Fåfn. 24, men: 

 oleidastan Hf a Skirn. 19, 

 my ni dgdtt um gala Lok. 31. 



Ogsaa utenfor nordisk kan begge betoningsmaater forekomme. 2 ) 

 Om vi antar, at ungandiR har været uttalt med ordakcenten 

 paa anden stavelse (kanske ung-gdndiR, ikke un-gdndiR), 3 ) kan nid- 

 skriftens to betonede stavelser gud- og -gand- ha dannet al- 

 litteration. Om Hugl-indskriften gjælder da ialfald noget lignende 

 som det, S. Bugge (NI. I, s. 309) uttaler i anledning av Opedal- 

 indskriften, hvis uttryksmaate synes at være hævet over daglig- 

 talen: „Indskriften synes ikke at være affattet i egentlige Yers, 

 men Ordene er vistnok med Flid valgte saaledes, at de danner Al- 



1 ) Jfr. A. Kock, Arkiv f. nord. filol. V, s. 57 f. 



2 ) Jfr. f. eks. H. Paul, Mittelhochdeutsche Gramm. §11, anm. 6: ,,Die 

 partikel mi- kann im verse nach belieben betont oder unbetont gebraucht werden." 



3 ) Skrivemaaten med n (ikke det assimilerede ng) foran g taler i saa fald 

 ikke imot den s. 20 ff. foreslaaede opfatning av ih— (?) sidst i nidskriften. Ved 

 ungandiR har nemlig- sandsynlig ordakcenten kunnet veksle mellem partikel og- 

 andet sammensætningsled, mens præpositionen *m foran et stedsnavn, der angav 

 en persons bosted, altid maatte være ubetonet. Man kunde derfor stadig skri ve 

 un-, men leilighetsvis uttale dat umj- (uten hovedakcent). 



