1911] En indskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland. 25 



lykkes at konstatere den omtrentlige tid for et ældre jernalders 

 gravfelt paa øen, vil dermed runestenens alder kunne nærmere be- 

 stemmes, da den i tilfælde med rimelighet tør antages at ha tilhørt 

 dette gravfelt. 



Ogsaa efter indskriftens indhold og bestemmelse, hvortil 

 jeg nu gaar over, kan det synes tiltalende at erklære Hugl-stenen 

 for omtrent samtidig med Einang-stenen. 



TV, 1 ) 



Man kan synes, at den tydning av Hugl-indskriften, som jeg 

 det foregaaende har fremsat, gir en besynderlig mening: 



„Jeg Gudinga, som ikke kan rammes av gand, (paa 

 Huglen?)." 



For det første vil man finde det underlig, at indskriften ikke 

 indeholder en fuldt uttrykt sætning, men kun subjektet med nærmere 

 bestemmelse(r). Denne indvending kan dog fjernes ved en hen- 

 visning til Valsfjord-indskriften ek hagustaldiR (— aR?) >ewaR 

 godagas „Jeg H., G-.'s mand (eller tjener)." 



Men dernæst vil man dog gjerne forståa, hvad meningen er 

 med denne vending „Jeg N. N." i indskrifterne fra Huglen og 

 Valsfjorden. 



I sin første behandling av Valsfjord-indskriften (1872) mente 

 Sophus Bugge, at denne var skreven til minde om en avdød, hvis 

 navn var anført i nominativ uten tillæg av verbum. 2 ) I NI. I 

 tænker han sig derimot som prædikat „indridsede disse runer". 

 Dette er utvilsomt rigtigere. Til denne opfatning er han bleven 

 ført ved en sammenstilling av samtlige dengang kjendte urnordiske 

 nidskrifter, som begynder med eller ialfald indeholder ordene „jeg 

 N. N." (NI. I, s. 7 ff.). I disse indskrifter er nemlig — paa én 

 undtagelse nær (Valsfjord-indskriften) — prædikatet fuldt uttrykt. 

 Det er 



enten et verbum i præ teri turn med betydningen „udstyrte", 3 ) 



*) Hovedindholdet av dette avsnit er i forkortet form meddelt i „Festsehrift 

 Vilhelm Thomsen am 25 Januar 1912 dargebracht", s. 15—20. 



2 ) Vidensk.-Selsk. Forhandl. 1872, s. 319 f. 



3 ) ek hlewagastiR holtingaR horna tawido „Jeg HL, . . . udstyrede horaet" 

 (guldhornet fra Gallehus). 



