1911] En nidskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland. 27 



nemhets skyld kalder jeg denne gruppe den „østdanske", da den 

 er indskrænket til Fyn, Sjælland og Skaane. 



Formelen „Jeg heter N. N. u findes i 3 urnordiske rune- 

 indskrifter, som alle er ristet paa løse gjenstande: 1) paa en brakteat 

 fra Sjælland (Stephens nr. 57), 2) paa en spydstake fra Kragehul 

 mose (Fyn) og 3) paa et litet benstykke, som opgives at stamme 

 fra Lindholm mose i Skaane. 



1) Den nævnte brakteat-indskrift skal vistnok læses saaledes: 



hariuha haitika farauisa 1 ) gibu auja ^ 

 Tredje ord svarer til et oldnorsk adjektiv (enn) *fdrvisi ,.han 

 som forstaar sig paa far, ulykke," omtrent med samme betydning 

 som oldn. enn bplvisi. Indskriftens tre første ord kan saaledes over- 

 sættes: ,,Hariuha heter jeg, han som sitter inde med ulykkebringende 

 viden." De to sidste ord synes at betyde: „jeg lar lykke bli 

 tildel," egentlig vel: ,.jeg gir lykke (gunst, godt)." Endelig staar 

 sidst i indskriften en T-rane, hvis kvister er skrevne tredobbelt. 

 Da denne runes navn var det ord, som ogsaa betegner guden Ty 

 (oldn. Tyr), synes her T-runen med de tredobbelt skrevne kvister 

 at angi en 3 ganger gjentagen nævnelse av denne guds navri. Der- 

 ved lægges kraft i det ønske, som indskriftens to sidste ord synes 

 at indeholde. Paa lignende maate er paa Skodborg-brakteaten 

 (Stephens nr. 67) ordene auja alawin „(jeg ønsker) til lykke, 

 Alavin ..." gjentagne 3 ganger. 



2) Lindholm-benstykkets indskrift falder i to avsnit. Først en 

 sætning med prædikatet „(ieg) heter" 



ek erilaR sa wilagaR hateka 



„Jeg Eril heter (eller: kaldes) den snedige," d. e. han som har 

 velar [kneb, list, svik] i sin magt. Derved hentydes vistnok til det 

 følgende avsnit, som bestaar av grupper av magiske runer: 



£ a skrevet 8 ganger, derpaa Y R 3 ganger, + n 3 ganger, saa 

 en usikker rune 2 ) og derpaa ^ M Pl bmu (én gang hver), videre T t 

 3 ganger, hvorpaa ordet alu (sandsynlig „værn") følger. 



Indskriften synes nemlig at burde op fattes saaledes, at rune- 

 risteren Eril betegner sig som wilagaR, snedig eller listig, i kraft 

 av de følgende magiske runer og det mot ondt beskyttende ord alu. 



x ) Ikke faua — , se mine oplysninger i Aarbøger 1905, s. 285. 



2 ) Se Sven S6derberg's læsning av Lindbolm-indskriften, meddelt av mig 

 i „Tryllerunerne paa et vævspjeld fra Lund i Skaane" (Vid.selsk. Forhandl. 1908. 

 nr. 7), s. 12, anm. 2. 



