28 Magnus Olsen. [Nr. 11 



Forstaat saaledes belyser brakteat-indskriften nr. 57 og" Lindholm- 

 indskriften hinanden gjensidig. 1 ) 



3) Den tredje indskrift med formelen „jeg heter", paa spyd- 

 staken fra Kragehul, begynder saaledes: ek erilaR asugisalas muha 

 haite . . ., d. e. „jeg Eril, AsugisaFs (søn) 2 ) heter (eller: kaldes) 

 muha*', hvilket sidste ord ikke er sikkert forklaret, maaske „den 

 snedige" (adj. i best. form hankjøn). 3 ) 



Derpaa følger de tre binderuner ga ga ga, hvori jeg har formodet 

 begyndelsesrunerne i den ønskeformel, som vi allerede har lært at 

 kjende paa brakteat nr. 57, gibu auja, og som i noget ændret form 

 optræder tre ganger gjentat paa Skodborg-brakteaten (auja alawin 

 auja alawin auja alawin j(a) alawid). I den følgende del av nid- 

 skriften kan ginu (som kommer efter det 3 ganger gjentagne ga) med 

 sandsynlighet forklares som et tryllekraftig ord, det samme som 

 gino- paa Stentofta-stenen; jfr. ginArunAR paa Bjorketorp-stenen 

 og det forsterkende ginn- i ginnregin, ginnheilagr. Endelig skal 

 henimot indskriftens slutning ordene wiju bi uten tvil tolkes som 

 „(jeg) vier ved . . .", hvorved der falder klart lys over Kragehul- 

 indskriftens bestemmelse. Den er ristet i magisk hensigt, . for ved 

 tryllekraftige, med runer skrevne ord at vie spydet, det vil si: 

 meddele dette en særegen kraft ved at stille det under overnaturlige 

 magters beskyttelse. 



Saaledes ser vi, at den formel („jeg heter . . ."), som er an- 

 vendt i indskrifterne paa brakteat nr. 57, Lindholm-benstykket og 



] ) Jfr. Aarbøger 1907, s. 29 ff., hvor denne opfatning av Lindholm-ind- 

 skriften er begrundet i forbindelse med en etymologisk forklaring av uilald paa 

 brakteat nr. 28 (vistnok med betydningen: med snedighet utført tryllekraftig 

 gjenstand). 



L> ) Ordet for ,.søn" er utelatt likesom sandsynlig paa Aarhus-stenen V: 

 . . . iftiR a 4 sur saksa filaka sin . . . „efter Assur, Sakses (søn), sin fælle" (Wimmer, 

 De danske runemindesmærker IV, 217 ff.). Jfr. ogsaa A. Burgun, Nogen be- 

 merkninger til Fonnaas-spændens indskrift (Vid.selsk. Forhandl. 1911, nr. 1) s. 8 f. 



3 ) Da man i muha venter at finde et ord med en lignende betydning som 

 farauisa og wilagaR, tør man kanske sammenstille det med østfrisisk mogeln 

 „heimlich nnd hinterlistig handeln, falsches Spiel treiben." Fjernere beslegtet 

 er da oldhøitysk muhhen, muhhon, „heimlich lauernd anfallen", nyhøitysk meuchel — . 

 Denne forklaring ligger sproglig nærmere end at sammenstille muha med gr. [auxos, 

 oldindisk muka- „stum" (egentlig: som mumler „mu" med lukkede læber) og 

 forståa det som mumleren, bes værgeren"; jfr. norn til middelengelsk nyrnen 

 „fremsige", svensk dial. norna, nyrna „bemmelig meddele eller advare". Andre 

 opfatninger av muha hævdes av S. Bugge, Aarbøger 1905, s. 323, og av Th. von 

 Grienberger, Zeitschrift fiir deutsche Philologie XXXIX, s. 57. 



