30 Magnus Olsen. [Nr. 11 



Stentofta-indskriften synes at maatte gjengives: 

 ^yt 1 ) (gravmæle) til sønner, nyt (gravmæle) til ,gj ester' gav 

 Hathuwolf, Hariwolf (gav det) til sin søn. Jeg ,snor' 2 ) her hæder- 

 runernes ramme baand [ginoronoR 3 ) h(A)ideRrunono], uskadt 4 ) (h(A)e- 

 rAmAIA(u)sAR] (,snor' jeg ramme) trolddoms(baand) [ArAgeu]. Til 

 rænkefald [wel-] død hjemfalder den, som bryter (gravmælet)." 

 Bjorketorp-indskriften har et lignende indhold: 

 ;7 Ulykkesspaadom. Den, som bryter dette (gravmæle), for ham 

 er rænkefuld død [welAdAude] ute. 5 ) Uskadt [hAerAmAIAusR] 

 skjulte [d. e. indgrov] jeg her trolddommens [ArAgeu] ramme runer 

 [ginArunAR], hæderrunernes baand [hAidRuno ronu]." 



Disse to indskrifter tjener altsaa til at værne om gravens fred 

 ved magiske runer. Derfor fremhæves paa én gang ranernes trold- 

 domskraft (gino-, ginA-, jfr. oldn. glnn-: ArAgeu, jfr. oldn. argr, 

 ergi) og deres høie anseelse („hæder-runer"). Den, som krænker 

 gravfreden, skal være dødsens i kraft av ranernes trolddomsmagt 

 (derfor wel A-, jfr. oldn. vel „list, svik"). Og endelig sier den 

 tryllekyndige runemester, at han selv ikke kan skades av trolddom, 

 han er hAerAmAIAus(A)R derved, at han ved ranerne behersker al 

 magi, deriblandt ogsaa den uværdige seid, som argir menn (jfr. 

 ArAgeu) befattet sig med. 



I gjengivelsen av de to blekingske indskrifter har jeg uthævet 

 enkelte ord. som danner vigtige bindeled mellem disse indskrifter 

 og den „østdanske" gruppe: gino- (ginA-) er samme ord som 

 Kragehul-spydstakens ginu, og welA- har en nær slegtning i Lind- 

 holm-indskriftens wilagaR (jfr. for betydningen farauisa brakt. 57 

 og muha Kragehul). Størst opmerksomhet fortjener dog hAerAmA- 

 !Aus(A)R, som til den anden side danner tilknytning til Hugl- 



1 ) Om den nærmere betydning av dette ord se i det følgende s. 35 anm: 3. 



2 ) Jfr. hardmuin fræåi, pat vdru galdrar Laxd. (Kjøbenh. 1889 — 91) 124.4. 



3 ) Jfr. isl. rima f. ,.a rune, strings of words or verses." 



4 ) I), v. s. uten se] v at kunne skades. 



5 ) Med Bjorketorp-stenens uttryk „rænkefuld død er ute (d. e. truer)" [uti 

 AR welAdAude] kan sammenlignes Mariu saga 279.20 hverri konu er- daudi fyrir 

 durum, sem lei/sir sinn hurd, Alexanders saga 72.17 ok slicr hdsJce sem fieim stod 

 nv fire durum: jfr. Detter-Heinzel, Sæmundar-Edda II, 109. Der synes mig 

 ikke at være grund til at opgi denne opfatning av stedet til fordel for 0. von 

 Friesen's („Sommarkurserna i Uppsala 1907. Grundlinjer til forelåsnmgar. 

 Runorna i Sverige" s. 10), hvorefter uti skal være „under". 0. von Friesen 

 oversætter: ,,honom drabbar en svekfull, af ingen sorjd død"; men paa Sten- 

 tofta-stenen synes det ikke mulig at forståa adjektivet harmlauss om døden. 



