1911] En mdskrift med ældre runer fra Huglen i Søndhordland. 3.J 



indskriften. Dette ord, som runemesteren bruker om sig selv, inde- 

 holder nemlig ganske det samme som ungandiR paa Hugl-stenen 

 („som ikke kan rammes av gand, o: en art av erg% u jfr. i det fore- 

 gaaende s. 17). Det ligger da nær at slutte, at ungandiR her er 

 anvendt paa samme maate som det tilsvarende ord i de blekingske 

 indskrifter: Selv utøver Hugl-indskriftens runemester trolddom, men 

 hans egen person er ungandiR. Saa føres vi da til den opfatning 

 av Hugl-indskriften, at den i likhet med de blekingske og de „øst- 

 danske" indskrifter er indhuggen for at vie eller v ær ne grav- 

 mindesmerket. 



Som allerede nævnt, er Hugl-stenen uten tvil en bautasten, 

 som har været reist paa en gravhaug. Men runemesteren bekymrer 

 sig ikke om at nævne den dødes navn. Det var noget, som alle 

 paa den lille sikkert visste, hvem der laa begraven i denne haug. 

 Langt vigtigere var det, at graven blev viet, saaledes at den cløde 

 kunde hvile i fred, uforstyrret av gravrøVere og onde vætter, og 

 — hvad der mulig var hovedhensigten med indvielsen — saaledes 

 at den døde blev bundet til graven og ikke som gjenganger kunde 

 fortrædige de levende. Alt dette opnaar runemesteren ved i runer 

 at uttale de ord: „Jeg Gudinga, som (selv) ikke kan rammes av 

 gand," — jeg er her virksom, skriver runerne og vier derigjennem 

 mindesmerket. 



iSTu forstaar vi ogsaa det dypere indhold av en række andre 

 runeindskrifter, først og fremst Einang-indskriften og Yalsfjord- 

 indskriften, hvori kun runemesterens navn er nævnt. 



Videre forstaar vi ogsaa den gruppe av runeindskrifter, som er 

 a nbragt paa stener inde i gravhaugen. Saadanne indskrifter var 

 jo ikke bestemt til at læses av noget menneske; de er blot og bart 

 indvielsesindskrifter, bestemte for den oversanselige verden, som den 

 døde i gravhaugen tilhører. 1 ) Den enkle formel „(jeg) N. N. skriver" 

 (som i Yatn-indskriften rhoAltR faiu) er tilstrækkelig; men endnu 

 virksommere er det, om man, som paa Noleby- (Fyrunga-)stenen, 

 skriver en hel sætning, som taler om runernes guddommelige op- 

 rindelse: runo fahi raginakudo „(jeg) skriver runer, som fra de 

 raadende stammer" (jfr. de blekingske indskrifters ,.hæder-runer"). 



Hugl-indskriften er saaledes av den største vigtighet derved, 

 at den danner et bindeled mellem en række magiske runeindskrifter. 



l ) En indskrift med utvilsomt samme bestemmelse er det tryllekraftige ord 

 alu (d. e. .,værn") paa Elgesem-stenen, som er lunden øverst i en gravhaug. 



