1912] Forandringer ved norske bræer i aaret 1910 — 1911. 5 



I trakterne ved Jostedalsbræen var den i samme tidsrum 78 % 

 og 90 % av det normale og ved Svartisen 81 % og 90 %• 



For aaret 1910 var altsaa nedbørsmængden i disse egne under 

 •det normale, og sommeren holdt sig varmere end vanlig, følgelig 

 maatte bræerne skrumpe ind. Sidste sommer (1911) var ogsaa i 

 •det sydlige Norge varmere end normalt, mens den i Nordland an- 

 tagelig var koldere. Det maa derfor antages, at bræerne, særlig 

 i det sydlige av vort land, maa gaa ret betydelig tilbake næste aar 

 (1912). 



Ved enden av Engabræ i Holandsfjord var der tidligere et 

 litet vand, hvori bræen endte. Smaa isberg, som kalvet fra bræen, 

 fløt her om. Hver sommer blev en robaat bragt op i dette vand, 

 •og det var et attraktionsnummer for turisterne at bli rodd om her 

 mellem isbergene. Sommeren 1891 loddedes inde ved brækanten i 

 våndet en dybde av 30 meter, og dets største dybde var 40 meter. 

 Endnu saa sent som sommeren 1904 var dette vand, efter prof. 

 Vogts iagttagelse omtrent uforandret. Men da bræen i 1905 be- 

 gyndte at gaa sterkt frem, fik bræelven nyt løp, og nu fyldtes 

 våndet raskt ut av sand og slam fra elven. Sommeren 1910 var 

 våndet fuldstændig fyldt, saa her nu paa det sted kun var en sand- 

 flate, hvorover bræelven fløt i slyngninger. 



Det er betydelige masser av grus og sand her er avsat i det 

 korte tidsrum av 5 aar, og dog er dette kun en del av det materiale, 

 •elven fører med fra bræen. En stor del føres av den ut i fjorden. 

 Vi faar herved et begrep om de grusmasser, bræen tar fra sit 

 underlag; ti foruten det, som elven fører bort, lægges der betyde- 

 lige kvanta op i morænerne foran bræen. 



