4 C. A. WESTERLUND, SIBIRIENS LAND- OCH SÖTVATTEN-MOLLUSKER. 
att H. ericet. derifrån och specielt från sydvest utbredt sig mot norden. Till största 
delen bilda de högre bergskammarne (Hafsalperna, Centralalperna, Erz- och Riesen- 
gebirge) nordgränsen, emedan dessa bergs höjd utgjort ett oöfverstigligt hinder för en 
snäcka, som så älskar torra och soliga ställen. Dess naturliga utbredningsområde inne- 
fattar derföre den Pyreneiska halfön, hela Frankrike, Belgien, England, Holland, Schweiz, 
södra Tyskland med Baden och Wiärtemberg till Iller, Bayerska Juraområdet, mellersta 
och norra Tyskland samt de Danska öarne. Skulle den vara funnen, såsom SIBALD 
och SIEMASCHKO') uppgifva, vid Riga och vid St. Petersburg, så har man skäl att anse 
detta beroende af tillfällig införsel till de uppgifna ställena. Men HENSCHE”) är böjd 
att anse Danzigersnäckan vara den närstående H. obvia Z. och troligen är så fallet 
äfven med den Petersburgska, helst det ännu icke så sällan händer, att de båda blifva 
förvexlade. H. obvia Z. (inclus. H. candicans Z.) tillhör södra Bayern till ler och Do- 
nau, Bayerska andelen af Jura till Bamberg, Tirolen, erkehertigdömet Österrike. Böh- 
men, Kärnten, Krain, Steiermark, Ungarn, Galizien, Siebenbärgen, Kroatien, Dalmatien, 
Bulgarien, det inre af Epirus till Mindre Asien, dess vestgräns sammanfaller temligen 
nära med ostgränsen för H. ericetorum och liksom denna tillhör vestra och sydvestra 
Europa, tillhör H. obvia (et candicans) östra och sydöstra. Utom detta område är den 
funnen vid Berlin och på ett par ställen i sydöstra Norge, sannolikt tillfälligtvis införd 
till dessa ställen. Den tredje arten H. ammonis Schm., hvilken liksom den föregående 
ofta burit namnet H. ericetorum, är inskränkt till Italien och Dalmatien. Såväl af 
denna deras horizontala, som af deras låga vertikala utbredning, synes klarligen ådaga- 
läggas, att ingen af de tre arterna kan vara funnen i de af GEBLER besökta delarne af 
Sibirien ”). 
Sid. 185 uppför GEBLER äfven Bulimus obscuwrus Mull. bland de snäckor, som 
finnas omkring Bernaul. Ingen har sedermera inom Sibiriens eller hela Asiens område 
och gränser återfunnit denna art, så att ganska säkert äfven här ett misstag egt rum. 
Den tillhör de flesta länder i Europa, men dess utbredning i nordöstra delen, d. v. s. 
på dess möjliga väg till Sibirien, inskränker sig till Livland, trakten omkring St. Peters- 
burg och möjligen sydöstra delen i Finland. Ingenstädes i Europa är den funnen öster 
om 45 longitudsgraden, således omkring 60 grader vester om Barnaul'")! 
JULIAN V. SIEMASCHKO”) afhandlar äfven Sibiriens, särdeles östra delens, mollusker, 
men många af hans bestämningar hafva efter MIDDENDORFFS och GERSTFELDTS under- 
sökningar icke bekräftat sig. 
1) »Beitrag zur Kenntniss der Konchylien Russlands» i Bullet. de la Soc. Imp. des Naturalistes de 
Moscou. Tme XX. 1847. 
?) Preussens Mollusken-Fauna. Königsberg, 1861. 
3) Jag har sedermera erfarit att H. ericet. icke är funnen i Sibirien. I »Sitzungsbericht der Gesellsch. 
naturf. Freunde zu Berlin vom 20. Juli 1875» lemnar E. v. MARTENS en öfversigt af alla de Mollusker, som 
EHRENBERG under sin resa insamlade och hvilka han helt nyligen »unter seinen Sachen aufgefunden» och lemnat 
MARTENS till bestämning. Pag. 95 heter det om JIleliz hispida L.: »Die Exemplare von Barnaul sind etwas 
weiter genabelt, sie waren auf einer handschriftlichen BEtikette als I. ericetorum bezeichnet, wodurceh sich erklärt, 
wie diese um Barnaul vorkommend angegeben wird». 
1) På nyss anförde ställe säger Prof. MARTENS: »Cionella lubrica von Barnnul 5!/,—7 mm. lang; nach 
einer beiliegenden BEtikette ist dieses der angebliche Bulimus obseurus von Barnaul, Bull: Mose. 1829. p. 185» 
5) Bull. de la Classe phys.-mathem. de F'Acad. Imp. des Sciences de St. Petersbourg. Tm. VII. 1849. 
