KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 4. N:o 12. 25 
Freunde zu Berlin, 1874. p. 44 heter det af Prof. MARTENS: »Vitrina rugulosa C. Koch, der mittel- 
europäischen V. pellucida sehr ähnlich, aber die Schale etwas flacher, die einfarbig hellgraue Fuss- 
sohle in drei Längefelder getheilt, wovon die zwei seitlichen deutlich quergerunzelt sind, wie sonst 
bei keiner uns bekannten Art').» Såsom af de båda diagnoserna visas, är den sibiriska snäckan 
något olik den turkestanska, men att båda tillhöra samma art ådagalägges af fotens från alla hittills 
kända arter afvikande beskaffenhet: denna är genom två djupa parallela fåror delad i tre längsfält 
af nästan lika bredd, sidofälten försedda med under loupen ganska tydliga och talrika tvärstående 
åsar eller rulsor. 
Gen. HYALINIA (Fér.) Agass. 
1. Hyalinia hammonis Ström. 
Testa umbilicata, depressa, pellucida, nitida, dense striatula, cornea; spira subpla- 
nata; anfr. 4 celeriter acerescentes, ultimus depressus; umbilicus angustus, pervius; sutura 
levis, submarginata; apertura lunato-ovalis, labro in adultis fascira (vel varice) flava cincta: 
animal obscure cinereum; testa animale foeta castanea; »diam. 3'/—4'/., alt. 2 mm.» 
Diam. maj. 3/2 MIN. 2/4, alt. 1'/e som. 
Heliz hammonis Ström Trondhj. Selsk. Skrift. III (1765) p. 435. 
Heliz striatula Gray in Med. Repos. XV (1821) p. 239 (nomen). 
Heliz nitidosa Féruss. Tabl. Syst. (1822) p. 45 (nomen). 
Helix radiatula Alder Catal. North. Moll. (1830) p. 12. 
Heliz (Zonites, Hyalinia) pura Auct. mult., non Ald. 
Förekomst i Sibirien: Ett ex. är hemfördt från emellan Krasnojarsk och 
Tomsk samt ett från Nischnij Inbatsk (lat. 63” 50'). 
»In Sibirien bisher bloss von den Quellen der Uderei und den Ufern der Mu- 
roschnaja im Jenisseischen Kreise, von der Siudjanka in der Baikal-Gegend und vom 
Stanowoj-Gebirge unfern Udskoi Ostrog bekannt.» (SCcHRENK 1. ce. p. 686.) Ovisst är 
dock om SCcHRENK härmed menar H. hammonis eller icke snarare H. petronella, som 
är mycket allmännare spridd i Sibirien, men Schr. förenar dem båda under det orik- 
tiga namnet H. pura. Det exemplar, som MaacK hemfört från Amurlandet, »von der 
Vereinigungsstelle des Onon und der Ingoda», tillhör säkerligen H. hammonis, att döma 
»nach seiner niedergedrickten Gestalt, geringen Grösse (long. 1'/,, lat. 3'/, mm.) und 
geringen Anzahl von Umgängen (gegen 4), so wie nach der Färbung, welche bei glän- 
zender und durchscheinender Schale gelblig hornfarben ist». 
Utbredning: Öfver hela Europa, från Island, Finmarken och norra Finland till 
Alpernas södra förgreningar och södra Ryssland är denna art i de flesta länder all- 
män. I Norra Amerika är den (= Helix electrina Gould) utbredd från Stora Slafsjön 
til Mexikanska viken. 
1) Hos exemplar af V. pellucida Mäll. från Hohen-Wittlingen i Wirtemberg (benäget meddelade af D:r 
WEINLAND) äro sidofälten på djurets fotsula försedda med talrika och tydliga tvärstreck. 
Kongl. Vet. Ak. Handl. Bd. 14. N:o 12. 
