KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND l4. N:o |l2, 20 
ned till Serbien (Möllend.) och genom någon af bifloderna från norr högst sällsynt upptill Galizien 
(Jachno). I England och Irland samt norra Frankrike är den allmän, i Belgien sällsynt. Dess ut- 
bredning är så begränsad, att CLESSIN till hälften betviflar förekomsten af denna art söder om Al- 
perna och i Galizien och helt och hållet att den kan hafva någon förm så högt som i Sverige"). 
Att han absolut förnekar tillvaron af H. ruf. Penn. med någon af dess ofvan anförda former i Si- 
birien är naturligt. ] 
Den sibiriska snäckan skiljer sig således från all Hel. rufescens och isynnerhet från PENNANTS 
forma typica genom sin skalform, sin färg, (som nästan alltid är vackert rödbrun, högst sällan ljus), 
sin storlek (ty fullväxta exemplar äro större än någon rufescens finnes i Europa), sin starka, vackert 
regelbundna, på båda sidorna nästan lika striering eller constulering (sådan ingen rufescensform har 
den i Europa), den nästan totala frånvaron af mynningläpp (aldrig finnes den höga, skarpt begrän- 
sade, af tyskarne så expressivt kallade schwellenartige, som mer eller mindre tydlig finnes hos alla 
rufesceus-former) 0. s. v. samt genom sin förekomst så långt från de yttersta gränserna för rufe- 
scensformernas utbredning, der den uppträder i ymnighet, i yppig storlek, med stärkt utbildade 
karakterer, med variationer, och således visar sig fullt hemmastadd i den högnordiska region, der 
den finnes, och alldeles icke såsom en tynande form vid gränsen af sin utbredning. 
Det har varit nödvändigt att med någon utförlighet framställa bevisen för denna särdeles 
vackra snäckas rättighet att betraktas såsom cgen art, då SCHRENK”) säger att den »mit Exemplaren 
von H. rufescens in unserem Museum aus Oesterreich, Bayern und der Schweiz vollkommen itber- 
einstimmt», då den utmärkte malakologen Prof. v. MARTENS”) upptager den dels såsom »H. rufescens 
Penn.??», dels såsom »H. sp. aff. rufescenti» och då Heliceernas berömde monograf D:r L. PFEIFFER!") 
bestämmer snäckor, skickade från Sibirien af KINDERMANN, till »H. rufescens var.» Ännu återstår 
oss ett bevis, och detta af den beskaffenhet, att det ensamt är tillräckligt, att häfva hvarje tvifvel: 
H. nordenskiöldi tillhör icke ens samma Helix-grupp, som H. rufescens och aff., emedan hos ingen af 
dessa skalet synes fläckigt af den genomskinande svartfläckiga manteln, såsom förhållandet är hos 
vår sibiriska art”). 
4. Helix (Trichia) stuxbergi nov. sp. 
Testa perforata vel angustissime umbilicata, depresso-globosa, rufo-brunnea, fulvescens, 
nitidula, tenuis, pellucescens, dense trunsverse striata, utringque densissime pilosa, pilis vel 
setis in strus trunsversalibus positis, brevibus, suwrsuwm arcuato-depressis; spira elata; anfr. 
I—)'"/2 sat forte acerescentes, convexiusculi, sutura profundiuscula separati, ultimus obsa- 
lete obtuse angulatus, medio fascia albida, interdum subobsoleta, cinctus; apertura rotun- 
dato-lunata, peristomate simplici, vel intus juxzta marginem late et tenue margaritaceo (non 
1 I Fauna moll. Su., Norv. & Danixe har jag bestämt en på gamla kyrkogården vid Kalmar ymnigt 
förekommande och äfven på Oland funnen Helix till H. rufescens, mot hvilken bestämning CLBESSIN af geogra- 
fiska skäl opponerar. Sedan han erhållit exemplar från den anförda lokalen, har han dock i dessa genast igen- 
känt den form, som STUDER kallar montana. 
FRINCEp: OG. 
3) Sitzungs-Ber. d. Ges. naturf. Freunde zu Berlin, 20. Juni 1871, p. 46 och 20. Juli 1875, p. 89. 
7) Zeitschr. f. Malak. X. 1853. p. 188. 
?) Då diagnosen på den af Prof. MARTENS nyligen från Turkestan beskrifna Helix rufispira nov. sp. 
kunde väcka förmodan att H. nordensk. vore med denna för nära befryndad (oaktadt det heter: t. anguste um- 
bilicata, superne ingqualiter ruguloso-striata, apert. marginibus conniventibus &c.), har Förf. välvilligt meddelat 
mig två exemplar af sin nya art, som jag derigenom lärt känna såsom ett från den sibiriska alldeles skildt 
species, 
