KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |4. N:o |2. 39 
den Mundränder gemein hat» Detta är riktigt, men ofullständigt, och lemnar icke någon tydlig 
bild af den anförda snäckan, som vi alldeles icke hafva några skäl att uppfatta såsom en medel- 
form. Den utmärker sig i sin mest utbildade form isynnerhet genom sin storlek, som är betydligare 
än någon annan hittills känd art inom gruppen Vallonia, genom sitt konvexa skal och ovanligt 
höga spira, genom sin rundadt ovata mynningform, fullkomlig brist på mynningbräm och mynning- 
läpp 0. s. v., hvilket allt är af en helt annan vigt och betydelse än de små vexlingar i form och 
skulptur, som vi finna hos H. pulchella och costata. Från dessa båda synes den mig vara väl skild 
och med öfriga Valloniaformer har den icke heller någon närmare frändskap. H. minuta Say i 
staterna Maine, Carolina etc. i Nordamerika, hvilken möjligen är en från pulchella skild art, har 
plattare skal än pulchella, 2'/; mm. bredt, mynningen cirkelrund och ett bredt hvitt mynningbräm. 
Mera öfverensstämmer den sibiriska snäckan med H. alexandre Cox, som finnes vid Sydney i Austra- 
lien, men den har trubbig spira, cirkelrund mynning och munsömmen tillbakaviken, hvit. H. adela 
är förut funnen ymnig subfossil »in turfosis submarinis ad fines meridionales summos peninsulae scan- 
dinavicx prope urbem Ystad.» 
7. Helix (Vallonia) costata Mill. 
Testa aperte umbilicata, depressa, griseo-albida, obscura, opaca, transversim temuis- 
sime striata et distanter membranaceo-costata; spira depressa; anfractus 3'|., lente acere- 
scentes, convexiusculi, ultimus antice non dilatatus, ad marginem aperture deflexus; suturu 
immersa; apertura subeircularis, perobliqua; peristoma late limbatum, reflexum, albo-labia- 
tum, marginibus subcontigus. 
Mid maj. 2/2, INN. 25/5, Alto tös MM: 
Heliz costata MöLL. Verm. hist. II. (1774) p. 31. 
Heliz pulchella var. costata Rssm. Iconogr. VII. (1838) f. 439. 
Förekomst i Sibirien; Jenissei, den 25 sept., Jarzowa Selo (lat. 60? 10'). Blott 
3 exemplar hemförda. 
8. Helix (Patula) ruderata Stud. 
Testa depressa, convexiuscula, rufescenti-brunnea vel lutescenti-cornea, concolor, dense 
transversim costulato-striata; spira convexa; anfr. 3, convexiusculi, ultimus depresso teres, 
in exempl. junior. subangulatus; umbilicus latus; apertura ovato-rotundata, paullulum 
lwnata, obliqua. marginibus oque arcuatis, in pariete longe distantibus; peristoma rectum, 
acutum. 
Damens:: Diam. maj. 65/2, min. 5'/5,-alt; 3'/s mm. 
» Mr ÖREN SNRA LS AT: 
» DENA Oj s OMISROV EA TRTIINSN INN: 
Heliz ruderata StupD. Kurz. Verzeichn. (1820) p. 86. 
Förekomst i Sibirien: Jenissei, Selivaninskoj, den 12 sept. (lat. 65” 55'); Mel- 
nitsehni, den 13 sept. (lat. 65” 17'); Pupkowskij, den 14 sept. (lat. 64” 42'); Bakla- 
nowskij, den 15 sept. (lat. (64” 25'); Nischnij Inbatsk, den 16 sept. (lat. 63” 50'); Sur- 
Ssutskoj, den 18 sept. (lat. 62” 50); Kolmogorowa, den 28 sept. (lat. 5930). 
»H. ruderata ist durch ganz Sibirien, so namentlich aus Tomsk, vom Baikal-Sce, 
vom Stanowoj-Gebirge im 56” n. Br., vom Wilui und aus Kamschatka bekannt, ja sie 
