wmv 
KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I4. N:o l2. 43 
concolori transversali cinctus; sutura profunda, antice ascendens; apertura parum obliqua, 
semiovata, bast rotundata, omnino edentata; peristoma vix patulum, margme dextro supra 
valde curvato, columellari rectiusculo, superne reflexo-patulo, dextro intus pone marginem 
tenue labiato. 
Pimens.: Long. 3, diam. I/. mm. 
rr Pere FN 
Forma typiea: Pupa arctica v. WALLENB. Malak. Bl. V. (1858) p. 99. tab. fig. 3; Moll. Lapp. Lul. 
(1858) p. 18. tab. fig. 3, 4. 
Pupa tirolensis GREDLER Verh. zool.-bot. Gesellsch. in Wien XIX. (1869) p. 912. (spec. orig. auctor 
misit!) 
Förekomst i Sibirien: Jenissei, Baklanowskij, den 15 sept. (lat. 64” 25'). Tre 
fullväxta och 4 outbilda exemplar äro hemförda. 
Utbredning: P. aretica är funnen i Sverige vid Qvickjock i Luleå Lappmark, 
i Pite Lappmark, i Herjedalen och i det inre af Småland (vid Tenhult); vidare på 
Riesengebirge samt på Fassanerbergen och på Rodlerberg i Tirol, nästan öfverallt vid 
öfre gränsen af trädregionen. 
Anmärkningar. 
Den typiska P. arcetica har alltid en hög afrundad tand på midten af mynningväggen, en ko- 
nisk tand på spindelkanten och ofta en Tilen vårtlik tand i gommen. Den närvarande formen är 
alldeles tandlös, endast på ett exemplar skönjes under loupen en punktlik upphöjning, der arctica 
har sin gomtand. Denna form är derjemte rätt betydligt större, men denna olikhet i storlek låter 
svårligen uttrycka sig med tal, ehuru den är starkt iögonfallande om arctica och extima läggas 
bredvid hvarandra. Till skalform, vindningar och deras inbördes förhållande, mynningform 0. s. V- 
öfverensstämma de båda formerna alldeles, så att jag icke anser dem kunna specifikt skiljas. 
GERSTFELDT anför P. edentula Drap. från Irkutsk och från Amurlandet och, säger SCHRENK, 
»in letzterem sammelte sie namentlich Hr. MaacK in zahlreichen Exemplaren bei Schilkinskoi Savod 
in Daurien und am unteren Amur etwas oberhalb Kidsi, während ich sie ebenfalls am unteren Amur 
bei Beller auf dem Laube der Maackia amurensis Rupr. et Maxim. beobachtet habe». P. edentula 
Drap. är emellertid en art, som måste utstrykas, emedan den icke är från början annat än en ung 
outbildad snäcka af den art MICHAUD sednare (1831) beskref under namn P. inornata. Hvad de 
flesta författare i Europa kalla P. edentula är också en ung P. inornata, men äfven någon gång en 
ung P. columella eller hvad CLEssiN kallar P. gredleri. Detta torde isynnerhet gälla de nordeuro- 
peiska lokalerna, ty jag tror icke att P. inornata är funnen synnerligen norr om 60 breddgraden, 
eller i södra Europa öster om 35 och i norra öster om 40 eller högst 45 longitudsgraden. Hvad 
den sibiriska snäckan beträffar, så tror jag fullt och fast, att ett af de exemplar SCHRENK omtalar 
af P. edentula var en ung P. columella, men alla de öfriga tillhöra den här beskrifna formen P. 
arctica. S. säger att hans snäcka skiljer sig från P. columella genom sin ovalt-koniska eller blott 
föga cylindriska skalform och det ringa antalet af vindningar (5—6), och ingen fanns då närmare 
att gissa på än »P. edentula Drp.», när han icke gaf akt på, att denna sednare alltid är en outväxt 
snäcka, hos hvilken mynningen är outbildad och sömmen vid mynningen rät. P. extima har samma 
antal vindningar och ungefär samma storlek och form, men dess form är afslutad, mynningen ut- 
bildad, till och med försedd med läpp, och munsömmen framtill uppåt riktad. Svårligen kunde 
SCHRENK förmoda att han hade för sig en tandlös form af den lappska P. arctica, som han af 
WALLENBERG's beskrifning fann alltid hafva 2—3 mynningtänder, P. inornata Mich. (juv. P. eden- 
tula Drp.) saknas i östra Europa, kan således icke vara talrik och vidt utbredd i östra Asien och 
