82 C. A. WESTERLUND, SIBIRIENS LAND- OCH SÖTVATTEN-MOLLUSKER. 
Helix") harpa och är sedan funnen på flera ställen i Nordamerikas östra och mellersta 
stater. Sedermera är den i Finland funnen på Aland, vid Kemi träsk och öfver hela 
Lappmarken till Ishafskusten, i Sverige redan 1843 af prof. BonEMAN i Luleå Lapp- 
mark, sednare af honom i Lycksele Lappmark, vidare i Jemtland (af konserv. MEWES), 
i Herjedalen (af d:r SÖDERLUND) samt i Dalarne”) (af ingen. ANDERSSON), i Norge i Roms- 
dalen (af prof. LILLJEBORG) och i Geisdal (af d:r PouLsEn). Det är högst anmärknings- 
värdt, att denna snäcka icke ännu är funnen någonstädes i hela Sibirien, i hvars ber- 
giga östra del den dock ganska visst förekommer, emedan den är en af de verkligt cirkum- 
polära arterna, hvilkas antal är betydligt inskränktare än hvad MIpDENDORFF sökt visa”). 
H. ravida Bess. Afven SCHRESK har, liksom förut GERSTFELDT, endast haft ett 
enda exemplar att tillgå från Amurlandet (funnet vid Uldsafloden, som utmynnar i 
den dauriska steppsjön Tareinor) och äfven detta ex. var ungt och outbildadt (längd 
20, bredd 22 mm.). I China är denna art vidt utbredd, mycket variabel till sin stor- 
lek, isynnerhet höjd. Den blir stundom 35 mm. till sin största och 28 mm. till sin 
minsta diameter, 33 mm. hög och mynningen 23 mm. hög, 22 mm. bred. 
H. selskii GErRstF. »Kommt besonders in der Laubholzregion des Amur-Landes, 
d. i. am mittleren Amur und seinen säödlichen Zuflässen, den Ussuri u. s. w. vor, er- 
streckt sich aber auch noch recht weit in die Nadelregion am unteren Amur hinein.» 
SCHRENK anser att denna snäcka är både till form, nafvel, mynning, storlek, skulptur 
o. s. v. så lik H. ravida, att det nästan endast är genom den olika färgteckningen, 
som de skilja sig från hvarandra, i det ravida är enfärgad och blott något oregelbun- 
det fläckig, men selski är tydligt försedd med 2—3 mörka längsband. 
H. maackii Gerstr. »Ist in der Laubholzregion des Amur-Landes eine der häu- 
figsten Schnecken, die man in Wäldern an den Blättern der Bäume und Sträuchen, 
z. B. auf Ulmen, Linden, Nussstrauch, Phellodendron amurense, Dimorphantus, Vitis 
u. del. m., oft in recht ansehnlicher Höhe, anderseits aber auch an den Baumstämmen 
und auf dem Erdboden, auf faulendem Holze, im abgefallenen Laube u. s. w. findet. 
Obwohl uns diese Art bisher nur aus dem Amur-Lande bekannt ist, vermuthe ich doch, 
dass sie auch im nördlichen China vorkommen därfte, da es offenbar eine sädlichere 
Form ist, die im Amur-Lande ihre Nordgrenze erreicht.» SCcHREsSK urskiljer en forma 
elatior och en forma depressior och angifver för dessa följande storleksförhållanden: 
Forma elatior: 
Long. 25, lat. 31, apert. long. 17, lat. 19'/s mm. 
»" EON EEG 0) 2 MN KS de fr SJ or bona 
5 LTS a JG PR og 
» I ba ENA far LG » » Rb HO abe 
1) Af MicHeLns (Proc. Bost. Soc. Nat. Hist. I. 1844. p. 187) kallas den Pupa costulata, af Preiwreer 
(Zeitschr. fär Malak. 1847. p. 147) och Binney (Smiths Miscell. Coll. I. 1869. p. 156 & Catal. Gasterup. N. 
Am. 1862. p. 4) Bulimus harpa och af Morse (Portl. Soc. Nat. Hist. I. 1864. p. 32. t. 1. f. 1—12) upp: 
ställes för densamma ett eget genus, som får namn af Zoogenetes emedan djuret är ovoviviparum. 
2) Här fann Hr ANDERSSON sednast flera exemplar den 8 okt. 1873 under nedfallna björklöf bland lin- 
gonris och mossa på nordvestra sluttningen af en björkbeväxt backe emellan Lima kyrka och Bygärdet, öster 
om elfven. 
7 I afd. II af denna afbandling skall detta utförligt ådagaläggas. 
