KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. l4. N:o l2. 105 
genom mynningväggen, kortare än spiran, invändigt mjölkhvit, inom mynningkanten för- 
sedd med en smal rödgul läpp, munsömmens ytterkant rät, svagt böjd, spindelkanten 
dubbelt kortare, vecklikt tillbakaviken. 
Anmärkningar. 
Endast ett exemplar är hemfördt af denna snäcka och jag är icke fullt säker att det verkligen 
är en Physa jag har framför mig och här ofvan beskrifvit. Dess storlek och form uppväckte till 
och med ett ögonblick hos mig den tanken, att det kunde vara en venstervriden egendomlig Cochli- 
copa! En oberättigad idéassosiation måhända, som ock dementerades genom jemförelse med de många 
former af vår vanliga C. lubrica jag eger i min samling. Jag vet då icke något annat slägte att 
föra den till än Physa, men der till en afdelning eller subgenus med helt annan skalform än fonti- 
nalis och hypnorum. I hvarje fall torde det vara en hittills obeskrifven art. 
Planorbis (Tropidiscus) umbilicatus Märr. var. catinus WESTERL. 
Testa supra subplana vel convexiuscula, subtus plus minus profunde concava. 
Denna form, som är allmän på Öland, synes förekomma flerestädes ymnigt i 
Sibirien. 
Planorbis (Tropidiscus) dazäri MÖRreca. 
Testa depressa, solida, supra centro impressa, subtus concavwuscula, cornea vel flave- 
scens, (levis), mtidula; anfr. 3, teretes, sat celeriter accrescentes, utrinque ceque et valde con- 
vexi, ultimus forte ampliatus, aperturam versus latus, sed margine exteriore regulariter arcuato, 
deorsum vixz conspicue angulatus, subcylindraceus, penultimo duplo latior; sutura utrinque 
cequalis, profunda; apertura sat magna (viz obliqua, subrotunda, peristomate intus labio crasso, 
mitido, marginibus callo sepe valido nitidoque continuis). WeEsTtERL., Malak. Blätter XXII. 
parlöSI:2, fi 922. 
Diam. 5—535'/> mm. 
Planorbis spirorbis Rossm. Icon. I. (1836) p. 106, fig. 63. 
Planorbis spirorbis var. ecarinata JEFFR. Brit. Conch. I. p. 87. 
Planorbis dazuri MörcH, Amur. Journ. of Conch. 1868. IV. p. 27. 
Den sibiriska snäckan har icke slätt skal, utan vidningarne äro tvärsöfver mycket 
fint bågformigt strimmade. De inom parenthes anförda karaktererna hos mynningen 
äro efter originalexemplaren, ty hos dem, som äro hemförda från Sibirien, äro myn- 
ningen ännu icke fullbildad. Angående artens historia får jag hänvisa till Fauna moll. 
Su., Norv. & Dan. p. 388 Anm. Originalfyndorten för denna art är Leipzig; hvarefter 
den är funnen vid Berlin, flerestädes 1 Siebenbärgen, i Dalmatien (Pl. dalmatinus PARR. 
in sched.), vid Agram i Kroatien, vid Swansea i England, vid Oka i Ryssland och nu 
1 Sibirien. 
K. Vet. Akad. Handl. Bd. 14. N:o 12. 14 
