Tr och en, som sysselsatt sig med vårt lands geologi, torde villigt medgifva, att 
knappt för någon grupp af Sveriges bergarter de hittills varande petrografiska bestäm- 
ningarne äro så osäkra och så ofullständiga, som för grönstenarnes. Under min mång- 
åriga verksamhet såsom praktisk geolog hafva de häraf uppstående olägenheterna mång- 
faldiga gånger gjort sig så obehagligt kännbara, att det slutligen syntes mig vara en 
oafvislig nödvändighet, att göra åtminstone ett försök till utredning af nämnde mång- 
gestaltade bergartsgrupp, särdeles som nutidens skärpta undersökningsmetoder gåfvo en 
viss utsigt till ernående af bättre resultat än dem, hvartill man förut kunnat komma. 
Under loppet af ett par år samlade jag derför efter hand ett temligen betydligt antal 
grönstensprof från olika delar af landet och förfärdigade deraf preparat för mikrosko- 
pisk undersökning. Sedan ett material af omkring 500 sådana preparat blifvit iordning- 
stäldt kunde det egentliga undersökningsarbetet börja, och detta blef då, sedan några. 
preliminära svårigheter öfvervunnits, jemförelsevis lätt, och ersatte, genom det in- 
tresse det medförde, rikligt den använda mödan !). De antydda svårigheterna bestodo 
hufvudsakligen i särskiljandet af de olika varieteterna af de båda mineralspecies, hvilka 
utgöra de vigtigaste inom ifrågavarande bergarter, nemligen triklin fältspat och pyroxen. 
Då de erfarenhetsrön jag härvid vunnit kunna vara af nytta för andra, som sysselsätta 
sig med likartade undersökningar, vill jag här 1 korthet omnämna dem. 
Om bestämmandet af de triklina fältspaterna. Såsom bekant kunna de olika triklina 
fältspaterna ej utan vidare skiljas från hvarandra 1 ett mikroskopiskt preparat. Att 
åtminstone approximativt riktigt kunna afgöra hvilken af dem föreligger, är dock i 
många fall önskligt, nästan nödvändigt, och det låg då nära till hands, att söka skilja 
dem på grund af deras olika anfrätbarhet. Jag behandlade derför preparat, uti hvilk: 
fältspatens natur var känd, 1 varm saltsyra. Efter 3 a 4 timmar befanns anortit all- 
deles genomfrätt och förvandlad i en hvitgrå, opak massa. Labradorit visade sig äfven 
ganska starkt angripen och ruggig på ytan, men hade bibehållit både genomskinlighet 
och polarisationsförmåga. Oligoklas var något mindre angripen, men förhöll sig på det 
hela som labradorit. På detta sätt lät således anortit ganska väl skilja sig från labra- 
!) Bergartsprofven insamlade jag dels sjelf under mina geologiska resor, dels blefvo de med serdeles bered- 
villighet mig tillställde, såväl från Geologiska Byråns samlingar, som af enskilda personer, och får jag för 
detta understöd härmed frambära min tacksägelse. TI särskild förbindelse står jag till Hr Bergmästaren A. 
SJÖGREN, hvilken icke blott förskaffat mig en mängd bergartsprof, utan ock ställt en betydande del af sin 
rika preparatsamling till min disposition, hvarigenom de slipprof jag haft tillfälle att undersöka ökats fill 
närmare 800 st. 
