8 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
in the nomenclature of stratified rocks should not be equally applicable to those of 
igneous origin; we should then have Carboniferous and Tertiary dolerites just as well 
as there are Carboniferous or Tertiary shales and sandstones.» 
Den rensning i de augitförande bergarternas terminologi ALILPORT här föreslår är 
onekligen radikal, möjligen nästan för radikal; de principer, hvarifrån han utgår, äro 
dock tvifvelsutan riktiga. Samma resultat som det, hvartill ALLPoRT kommit i afseende 
på sambandet mellan de kloritförande och de icke kloritförande variteterna af kolfor- 
mationens augitförande bergarter i Storbrittannien, framgår af föreliggande undersökning 
äfven med afseende på Sveriges paleozoiska basiska eruptiver. Genom att så att säga 
steg för steg följa omvandlingsprocessernas gång har sammanhörigheten kunnat konsta- 
teras mellan bergarter med till det yttre ganska olika habitus, så olika till och med, 
att de hittills ständigt blifvit uppförda såsom skilda species, men hvilkas olikhet endast 
beror på den längre fortskridna metamorfos, som ena parten undergått. Det omvand- 
lingsstadium, hvarpå en bergart befinner sig, bör dock tydligen icke, utom möjligen i 
extrema fall, vara bestämmande för dess petrografiska klassificering, särdeles som detta 
stadium kan vara högst olika i olika delar af en och samma förekomst. Tvärtom måste 
man söka gruppera tillsamman hvad som ursprungligen varit lika, och då händer, att 
till det yttre rätt olika bergarter stundom måste sammanföras, under det att åter andra, 
till utseendet hvarandra liknande, måste åtskiljas, emedan deras likhet ej är ursprunglig, 
utan en följd af en genomgripande omvanling hos dem båda. Ett exempel må förtyd- 
liga det nu sagda. Såsom i det följande närmare skall visas är den bekanta »hyperiten» 
vid Asbyn i Elfdalen, ej annat än en frisk, en nästan alls icke omvandlad representant 
af ett vidt utbredt bergartsspecies, hvilket i sin mera metamorfoserade, allmännare, 
skepnad är den mest typiska diabas man kan uppleta. Hvad namn bör nu ett sådant 
bergartspecies rätteligen få? Dolerit skulle ArtrrorTt säkerligen svara, och onekligen 
vore detta både enkelt och konseqvent, ty doleritisk är Asbyns bergart till hela sin 
habitus, så doleritisk, att den svårligen på något annat kännetecken än olivinens olik- 
artade interpositioner, och möjligen något enstaka litet qvartskorn, skulle kunna skiljas 
från vissa tertiära doleriter. Hos oss, der namnet diabas är rotadt genom gammal häfd, 
men dolerit ansedd såsom en främmande bergart, skulle likväl en sådan omkastning af 
namn kanhända snarare bidraga att förvirra än att reda begreppen. Vi skola derför i 
det följande bibehålla namnet diabas, men måste naturligtvis då utsträcka det äfven till 
de vanliga diabasernas stamfäder, till de icke eller föga metamorfoserade, och således 
icke klorithaltiga varieteterna af de augitförande bergarterna, hvilka vi då, för att uttrycka 
deras doleritiska natur, kunna benämna doleritiska diabaser eller diabaser med doleri- 
tisk habitus. På detta sätt torde enkelhet, och framför allt i tydlighet, i terminologien 
kunna ernås, utan tillgripande af all gammal häfd omstörtande reformer. 
Namnen afanit och grönsten, hvilka ArLrorTt jemte diabas vill stryka ut ur den 
petrografiska terminologien, torde ock möjligen med fördel kunna bibehållas. Grönsten 
är ett ganska lämpligt kollektiv-uttryck och torde såsom sådant kunna qvarstå äfven 
sedan det blifvit öfverflödigt såsom ett asylum ignorantix, i hvilken egenskap det hit- 
tills gjort geologerna väsentliga tjenster. Likaså kan afanit fortfarande med fördel an- 
vändas för de täta grönstenarne, hvilka, när deras natur blifvit vederbörligen bestämd, 
