KONGL. SVENSKA VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. [4:23 3N:013. 9 
kunna närmare betecknas såsom diorit-afanit eller diabas-afanit. Såsom mera populärt, 
och också mera omfattande, än afanit, enär äfven fin- och småkorniga bergarter der- 
under kunna inbegripas, torde den gamla svenska benämningen trapp ej heller böra 
förkastas. Använda på någon viss bestämd förekomst äro dylika obestämda uttryck 
naturligtvis ej nöjaktigt karakteriserande enligt den nutida vetenskapens fordringar, men 
deraf följer ej, att de äro hvarken absolut förkastliga, eller ens öfverflödiga. Just ge- 
nom sin obestämdhet äro de mera omfattande och derför ofta mycket lämpliga när 
man behöfver ett uttryck för en hel grupp af närbeslägtade bergarter. 
När man vill beteckna olika afarter af ett och samra bergartspecies, bör det tyd- 
ligen ske genom tillsättande af något epitet framför det generela namnet, och ej genom 
bildande af nya, med detta helt och hållet olika benämningar. Epitet, som uttrycka 
någon för bergarten karakteristisk egenskap, äro då naturligtvis de bästa, men att finna 
sådana låter sig ofta ej göra, och då torde den enklaste utvägen vara att bilda epitet 
af namnet på någon lokal, der i fråga varande bergartsvarietet uppträder typisk. 
Efter dessa anmärkningar angående de grunder för nomenklaturen, hvilka vi för 
det närvarande ansett oss böra följa, lemnande åt framtiden att införa rationelare be- 
teckningar, öfvergå vi till en närmare beskrifning af de vigtigare diabasvarieteterna. 
Upprepningar och beskrifningar af likartade förteelser på olika ställen kunna dervid ej 
undvikas. För att dock så mycket som möjligt söka undgå en tröttande vidlyftighet 
lemnas för hvarje hufvudvarietet först en utförligare allmän beskrifning, hvarvid 
vanligast någon bestämd, typisk förekomst tages såsom förebild. Sedan följer en 
uppräkning af öfriga dithörande undersökta förekomster, der och hvar med bifogade 
kortare anmärkningar, när sådant synes behöfligt. Särskildt skall, öfverallt der så kan 
ske, det geognostiska förekomstsättet omnämnas. 
Qvartsdiabas i Skåne, »Kongadiabas». Bland de i Skåne förekommande grönstenarne 
är den kanhända allmännaste en småkornig' till finkornig diabasart, som utmärker sig 
för en mycket konstant habitus. Den uppträder dels såsom gångar, genomsättande än 
gneis, än kambriska bildningar, dels ock täckformigt utbredd öfver siluriska lager. 
Bergartens hufvudbeståndsdelar äro plagioklas, augit och dess vittringsprodukter, qvarts 
och magnetit. Af dessa är plagioklasen till qvantiten den öfvervägande. Den är i all- 
mänhet starkt vittrad. Mestadels visar den sig 1 preparaten såsom långa, listformade 
partier, hvilka stundom äfven för ändarne afslutas af kristallkonturer. Vid vittring 
öfvergår plagioklasen till en af sammanfiltade trådar bestående gulgrå, halfgenomskinlig 
massa. Efter behandling med saltsyra visar sig denna massa mörkare och mera ogenom- 
skinlig. De friska plagioklaspartierna åter bibehålla äfven då sin genomskinlighet, 
äfvensom sin polarisationsförmåga, men hafva dock tydligen blifvit anfrätta på ytan, 
som visar sig ruggig, likt augitens. Sannolikt föreligger här alltså labradorit. 
Bland de friska fältspatpartierna visar sig ett och annat i p. 1. såsom enkel kri- 
stall eller såsom karlsbader-tvilling, fullkomligt saknande plagioklasstreckning. Afvarm 
saltsyra angripas dock äfven dessa ganska märkbart, och torde derför svårligen kunna 
anses vara ortoklas. 
( 
K. Sv. Vet. Ak. Handl. Bd. 14. N:o 13. 2 
