KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND |4.; N:o I3. it 
hvilken på grund af sitt polarisationsförhållande och sitt vittringssätt synes vara fält- 
spat. MSärdeles tydligt framträder dessa partiers egendomliga struktur i starkt vittrade 
prof. Den klara qvartsen afsticker då skarpt mot den grumliga fältspatmassan. Qvarts- 
stänglarne ligga, såsom nämndt, gruppvis i parallel ställning; alla stänglar inom 
samma grupp framträda derför 1 p. I. med samma färg, och denna öfverensstämmer 
äfven ofta med färgen hos något närliggande qvartskorn, men skiljer sig tydligt från 
den omslutande fältspatsmassans. Här torde alltså föreligga en likartad sammanväxning 
af fältspat och qvarts som den, hvilken, utbildad i stor skala, är känd under namn af 
skriftgranit. Med anledning häraf kunna vi beteckna ifrågavarande bildning, hvilken 
vi i det följande flera gånger komma att återfinna, med benämningen »skriftfältspat». 
Af hvad natur dess fältspatsubstans är, må dock tillsvidare lemnas oafgjordt. I intet 
fall företedde den tvillingsteckning, hVilket skulle kunna antyda, att den vore ortoklas. 
Häremot talar dock den omständigheten, att den vittrar på samma sätt som bergartens 
plagioklas, äfvensom att den i ungefär lika grad som denna angripes af saltsyra. I 
några sällsynta fall företedde nu beskrifna skriftfältspat spår af kristallkonturer, men i 
allmänhet uppträder den blott i form af små kristalliniska korn, utfyllande, såsom 
nämndes, jemte qvarts, mellanrummen mellan bergartens större mineralbeståndsdelar. 
Qvarts förekommer ofta i ej obetydlig mängd och innehåller, såsom vanligt, små 
vätskeinneslutningar, dock sällan i någon myckenhet. I starkt vittrade prof träffas 
stundom partier bestående endast af klorit och qvarts, hvilken senare då antagligen 
liksom kloriten, är en sekundär bildning. 
De i bergarten tewmligen rikligt inströdda malmpartiklerna äro ej sällan omgifna 
af en grå; opak rand, i följd hvaraf de skulle kunna anses vara titanjern. I varm salt- 
syra lösas de dock temligen lätt, efterlemnande en grå, opak återstod, i hvilken dock 
vanligen ännu osönderdeladt mineral förefinnes, antingen fläckvis inströdt eller ock i 
form af parallela ränder, stundom i olika riktningar och korsande hvarandra, dock ej 
under vinklar, som synas hänförliga till titanjernets romboedriska former. Äfven 
af kall syra angripes mineralet märkbart. På grund af dessa omständigheter synes det 
sannolikast, att det är mer eller mindre titanhaltig magnetit. 
Apatiten förekommer ganska rikligt i ända till 0,05 mm. tjocka kristallnålar, som i 
alla riktningar genomstinga bergarten. Såsom vanligt visar sig apatiten vara ett af de 
först utbildade mineralierna, 1 det att den förekommer innesluten i alla de öfriga, till 
och med i magnetiten. Stundom, ehuru sällsynt, ses apatiten omsluta droppar och 
kärnor af mer eller mindre devitrifierad glasmassa. 
Såsom sekundära bildningar observerades i starkt vittrade prof, utom de redan 
nämnda, klorit och qvarts, äfven epidot och kalkspat, samt ett nästan färglöst, svagt 
gulaktigt, trådigt mineral, möjligen någon zeolitart. 
Till åtskillnad från andra diabasarter kunna vi benämna den nu beskrifna Konga- 
diabas, efter Konga klint, der den förekommer såsom en bädd, öfverlagrande graptolit- 
skiffer'). Utom från detta ställe hafva prof af ifrågavarande bergart blifvit undersökta 
från följande skånska lokaler: NW. om Bökebolet, Brunnby socken, Malmöhus län. 
!) Enligt mig benäget lemnad uppgift af D:r G. LINNARSON. 
