iP A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
Gång i jerngneis, strykande NW.-SO.; — Röstånga, Malmöhus län; — Åkarps mölla, 
Konga socken, Malmöhus län, underlagrar alunskiffer, hvilken den efter utseendet upp- 
lyftat'); — W. om Ryadal, Löfvestads socken, Malmöhus län ; — Rönås by, Kärrtorps socken, 
Malmöhus län; — vid Bälinge å, invid landsvägen, Vedby socken, Kristianstads län; — W. 
om Ybbarp, Perstorps socken, Kristianstads län. Bildar”) en kulle inom jerngneisens om- 
råde; — NO. om Gustafsborg, Perstorps socken, Kristianstads län. Antagligen en 
gång i jerngneis”); — NO. om Kopparmöllan, Ö. Ljungby socken, Kristianstads län. Gång 
i jerngneis, strykande WNW.—0S07); — Häll i en torfmosse N. om Herrevads kloster, 
Riseberga socken, Kristianstads län; — S. om Oderljunga kyrka, Kristianstads län; — Dalle- 
rödsbergen, Brönnestads socken, Kristianstads län. En minst 200 fots mägtig gång i 
jerngneis, strykande NNW.—SSO0.'); — Djurröd, Andrarums socken, Kristianstads län; 
— Tomarp, nära kyrkan, Kristianstads län. Bildar en liten kupp graptolitskiffer'). 
Diabasen vid Åsbyn och andra dermed likartade diabaser. »Åsbydiabas». Bland diabas- 
gruppens alla afarter inom Sverige torde knappt någon vara mera olik den nyss om- 
talade Kongadiabasen än den vackra, grofkorniga bergart, som är allmänt känd under 
benämningen »hyperit från Elfdalen», och vi öfvergå derför nu till densammas beskrif- 
ning för att genast lära känna de ytterligheter, mellan hvilka diabasarterna kunna vexla. 
Nämnde »hyperit» innehåller, såsom den optiska undersökningen af dess pyroxenmineral 
visar, icke hypersten, utan augit, och har således endast med orätt burit sitt hittills 
brukliga namn. Bergartens öfriga beståndsdelar, som alla äfven makrokopiskt ganska 
väl kunna urskiljas, äro plagioklas, olivin, brun glimmer, apatit och titanjern. Vid 
Asbyn i Elfdalen, den mest kända fyndorten för denna bergart, äfvensom på de flesta 
andra ställen i Dalarne och Norrland, der den uppträder, är den särdeles frisk och 
saknar nästan fultständigt viriditbildningar. Den har derför ock en rätt doleritlik ha- 
bitus och skiljer sig till utseendet ganska väsentligt från de mer eller mindre viriditrika 
bergarter, hvilka man är van att anse såsom typiska diabaser. Det oaktadt står den 
till dem i närmaste slägtskap, såsom i det följande skall visas. På grund af sin stora 
olivinhalt skulle ifrågavarande bergart, eftersom vi måste hänföra den till diabasgruppen, 
lämpligen kunna betecknas såsom en olivindiabas. Då emellertid denna benämning 
med samma skäl äfven kan gifvas åt andra olivinförande diabaser, kunna vi, för att 
erhålla en särskild beteckning för ifrågavarande karakteristiska typ, efter dess mest 
kända fyndort benämna den Asbydiabas. 
Asbydiabasen uppträder dels såsom gångar i Dalarnes porfyrterritorium, dels ock 
såsom bäddar, lagrade på den nedre afdelningen af Dalarnes stora sandstensbildning. 
Hälften, eller något mer, af bergartens massa utgöres af plagioklas, som till största delen 
är frisk och då färglös och vattenklar, samt i p. 1. företer en mycket tydlig tvilling- 
streckning. Än rikligare, än sparsammare innesluter den små färglösa, än nålformiga, 
än aflångt rutformiga mikroliter. Vid börjande vittring blir den fläckvis liksom mjölig 
och mer eller mindre opak. Af kall saltsyra angripes plagioklasen icke obetydligt och 
torde derför vara labradorit. 
!) Enligt G. LINNARSSON. 
2) Enligt A. LINDSTRÖM. 
I 
| 
I 
