KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND I4. N:o 13. 1839 
Augiten visar, äfven i genomfallande ljus, temligen mörka färger, brunt eller brun- 
rödt, vanligen med en dragning i violett, mera sällan i grönt eller grått. I följd af 
denna sin mörka färg är den ock ofta märkbart dikroitisk. I allmänhet visar den blott 
augitens vanliga prismagenomgångar; någon gång tillkännager en fin streckning, att 
äfven en annan genomgång, antagligen den med co P oo parallela, förefinnes, dock är 
denna aldrig så väl utvecklad, att mineralet kan kallas diallagartadt. De vanligaste 
interpositionerna äro dels bruna, oregelbundet formade lappar af ett starkt dikroitiskt 
mineral, glimmer, dels små mörka mikroliter, hvilka oftast äro samlade fläckvis och 
ordnade i två eller tre olika riktningar. Vidare förekomma oregelbundet formade glas- 
och gas-inhysingar. I ett prof sågs en grupp af långsträckta, tarmlikt slingrande, ofta 
förgrenade partier af brun glasmassa, tätt besatt med relativt stora gasblåsor, så att 
det hela liknade rader af gasperlor, förenade genom band af glas. 
Olivinen visar, äfven i genomfallande ljus, vanligen en tydligt gröngul färgskiftning. 
Oftast är den ganska fri från inhysingar, stundom dock alldeles öfverfylld med sådana af 
flera slag. Allmännast förekomma mer eller mindre regelbundet runda, eller ock tarm- 
likt utdragna kroppar, vanligast af mörkbrun färg. Stundom äro de dock ljusa, nästan 
färglösa, men innehålla då nästan alltid små mörka, opaka punkter, liksom om det 
färgande ämnet koncentrerat sig 1 dessa och lemnat den öfriga massan klar. TI ett 
par fall observerades i sådana ljusare inhysingar, jemte de opaka punkterna, äfven en 
tydlig libell, hvaraf torde få slutas, att ifrågavarande interpositioner bestå af glasmassa. 
De äro i allmänhet ordnade liksom efter ytor, hvilka regellöst och bugtande genom- 
draga mineralet. Ganska allmänna äro vidare sådana greniga mikroliter, som så ofta 
förekomma uti, och äro karakteristiska för olivin i äldre eruptiva bergarter'), och då 
dessa egendomliga interpositioner i ett par af de undersökta profven af Asbydiabasen 
voro särdeles tydligt utbildade, må de här något närmare beskrifvas. Bruna, än raka, 
än krokiga mikroliter ligga gruppvis fördelade, hvarvid alla inom hvarje grupp ligga i 
ett plan och äro sinsemellan förenade, dels genom en hufvudstam, kring hvilken de 
äro grenlikt anordnade, dels genom tvärförbindningar mellan de särskilda grenarna. 
Stundom flyta flera sådana grenar tillsamman och bilda då sepiabruna lameller, till ut- 
seendet påminnande om det, som tunna jernglanstaflor stundom förete. Skulle de 
möjligen kunna vara titanjern, hvars makroskopiska former de i viss mån efterhärma? 
Dessa »grenmikroliter», om man så får kalla dem, äro ordnade efter flera olika riktningar, 
dock ligga de talrikast efter en, som är parallel antingen med olivinens brachy- eller 
makro-diagonala hufvudsnitt. 
Olivinen ingår i Åsbydiabasen till lika om ej till större qvantitet än augiten och 
är, liksom denna, märkvärdigt föga omvandlad ”). Vanligen är den friskare än plagio- 
klasen. Första spåren af nybildningar visa sig såsom en grå, opak substans, som upp- 
står utefter sprickorna och derifrån utskjuter spjutlika spetsar in i den friska olivin- 
massan. Allt efter som denna grå substans utbreder sig, förvandlas dess äldre delar 
1) Jfr. ZIRKEL: Mikroskopische Beschaffenheit etc. etc., p. 214. 
”) Mineralets ringa omvandlingsbenägenhet, äfvensom dess starkt gröngula färg, torde bero på dess ovan- 
ligt stora halt af Fe. 32,55 2 enl. STRUVE's analys. ERDMANN min. S. 309). 
