14 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
till en grön eller gröngul, genomskinlig massa, under afskiljande af en ringa mängd 
små svarta korn, magnetit. Utefter gränsen mot plagioklasen är olivinen vanligen owm- 
gifven af en helt smal grön rand, synbarligen en genom olivinen inledd viriditbild- 
ning 1 fältspaten. 
Apatiten förekommer ymnigt i större och mindre individer, vanligen med tydlig 
kristallform. Än är dess massa nästan idealiskt ren, än åter späckad med inhysingar 
af olika slag, dels små bruna, korta mikroliter, dels små runda eller sexsidiga, vanligen 
med libell försedda glasinneslutningar, dels ock små, strimvis ordnade gasporer. Någon 
gång ses ock små fjäll af brun glimmer. Äfven finnas ej sällan större interpositioner, 
vanligen med afrundade konturer och långsträckt form, liggande med sin största ut- 
sträckning parallelt med apatitens hufvudaxel. Dessa bestå af en mängd små mörka korn 
och nålar, inströdda i en ljus, än polariserande, än isotrop basis, och göra på det hela 
intryck af att vara i apatiten inneslutna återstoder af bergartens ursprungliga magma. 
Magnesiaglimmer, brun till gråbrun, är en ganska konstant beståndsdel och före- 
kommer dels i större och mindre, sjelfständiga partier, dels såsom en smal frans om- 
gifvande titanjernkornen. Dessa senare förefinnas 1 ej obetydlig mängd, mestadels med 
oregelbundna, ofta armlikt greniga former. I dem ses stundom små svafvelkiskorn inbäddade. 
Med undantag af apatiten äro Asbydiabasens beståndsdelar ej utbildade såsom 
kristaller, utan blott såsom oregelbundet begränsade kristalliniska korn. Undantag här- 
ifrån göra dock någon gång olivinen och titanjernet, hvilka stundom visa någorlunda 
igenkänliga kristallkonturer. Apatiten har således här, såsom vanligt, först utbildat 
sig och finnes innesluten i alla de öfriga mineralierna. Dessa synas åter någorlunda 
samtidigt hafva antagit sin nuvarande form. Olivinen är mest fri från främmande 
mineralpartier, dock inneslutar den understundom stycken af plagioklas och titanjern, 
mera sällan af augit. Plagioklasen ses ofta i form af bredare eller smalare lister in- 
tränga såväl i olivinen, som i augiten, men lika ofta omsluter den partier af båda dessa 
imnineralier. - 
Öfverensstämmande med Åsbyns diabas visade sig prof från följande lokaler i 
Dalarne och Norrland: Tiberget och Buråberget, Wenjans socken, Dalarne. Bergarten 
är här medelgrof och utbreder sig såsom ett mägtigt täcke på Dalasandstenens undre 
afdelning; -— Glöte by, Linsälls kapellförsammling, Herjeådalen. Bergarten bildar här 
en mägtig gång i porfyr, strykande Ö. om byn i N-—S:lig riktning; — Öster om Westanå, 
vid landsvägen, nära det ställe, der denna öfvergår vattendraget från Aldersjön, Viksjö 
socken, Jemtland. Antagligen gång i gneis; — Lillviken, Brunflo socken, Jemtland; 
Österåsen, Asarnes kapellförsamling, Jemtland; — Ulfön, Norra Angermanlands skär- 
Diabasen') utgör här moderklyften för Ulföns titanhaltiga jernmalm, hvilken deruti 
uppträder såsom af kakformiga körtlar”). I det undersökta profvet visade malmkornen 
ofta tydlig oktaederform och äro alltså här, äfven i bergarten, titanhaltig magnetit, ej 
titanjern. Olivinen företedde likaledes temligen bestämda kristallkonturer; — Långskäret, 
1) Enligt A. ERDMANN uppträder bergarten inom Ångermanlands skärgård i betydliga massor. På Storön 
uppgifves den öfverlagra den derstädes uppträdande qvartsitsandstenen; på flera ställen skall den genomsättas 
af granit. (Om i Sverige förekommande bergarter, som föra hornblende och augit. K. Sv. V. Ak. Handl. 1846). 
1 
2) Enligt ERDMANN 1. ec. och C. A. DeELVvIkK, Geol. Föreningens Förh. N:o 21. p. 189. 
