18 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
af en och samma grundtyp, å den andra äro åter vissa af dem så påfallande lika Ås- 
bydiabasen, äfven till det yttre, att något tvifvel om deras nära slägtskap med denna 
ej gerna kan uppstå. Detta är t. ex. fallet med en grofkornig bergart från Furuhol- 
marne, S. om Trosa, i hvars augit till och med de små svarta mikroliter återfinnas, 
hvilka, såsom ofvan är omnämndt, ej sällan träffas i Asbydiabasen. En medelgrot 
diabas, som vid Karlsta i Björnlunda socken, bildar en flera hundrade fot mägtig gång 
i gneis, har likaledes genom sin friska, i riklig mängd närvarande olivin en påtaglig 
likhet med Asbytypen. Plagioklasen är likväl i denna bergart fläckvis svagt brunfär- 
gad, och olivinen ofta öfverfylld af mörka mikroliter. 
Prof af södermanländska diabaser, tillhörande ifrågavarande klass, hafva för öfrigt 
blifvit undersökta från följande lokaler: Vid jernvägen S. om Högsjön, W. om Sparre- 
holms station. Gång i gneis. Småkornig, rik på frisk olivin. Nästan identiskt lika 
med denna befanns ett prof från en gång S. om Nyckelsjön, Gryts socken; — N. om 
Heby i Dillnäs socken. Gång i gneis. Småkornig, rik på frisk olivin; — S. om Sund, 
Hölö socken, gång 1 gneis. Finkornig till medelgrof; plagioklasen färglös; den mesta- 
dels starkt färgade olivinens omvandlingsprodukter äro öfverfyllda af magnetitstoft. 
Liknande befunnos prof från på en gång vid Hällby, Hölö socken, samt från en gång 
i Stafs grufva, Floda socken. 
Något afvikande befunnos prof från en gång i gneis vid Abborrmossen, Gåsinge 
socken. I den finkorniga bergarten ligga porfyrartadt inströdda, ända till 10 a 20 mm. 
långa plagioklaskristaller. Dessa, och ännu mera plagioklaserna i bergartens grundmassa, 
äro delvis starkt brunfärgade, synnerligast kring kanterna. Häraf orsakas bergartens 
nästan svarta färg, hvilken, i förening med den porfyrartade strukturen, ger denna diabas 
en från Helleforsdiabasen ganska afvikande habitus. Äfven olivinen är mycket mörk- 
färgad och dess omvandlingsprodukter öfverfyllda af magnetit. I ett prof af småkornig 
diabas, taget SO. om Bysjön, Kila socken, befanns all olivin och en ej obetydlig del 
af augiten omvandlad; plaglioklasen deremot jemförelsevis frisk. 
En mäktig i Ö—W. strykande diabasgång, som uppträder på holmar och uddar 
i Bråviken, liknar nära de mörkare bland de södermanländska diabaserna, innehållande, 
såsom prof från Svartskär och Qvistholmen utvisade: olivin, oftast mycket mörk; augit, 
brun till gulbrun, ej kristalliserad; plagioklas, delvis svagt brunfärgad, stundom kantad 
af hornblende; apatit i långa kristallnålar, samt enstaka, temligen stora korn af qvarts. 
Malmmineralet är sannolikt titanjern. Liknande denna befanns ett prof från en gång 
Ö. om Kolmårdens marmorbruk. 
De skånska diabasförekomsterna hafva, såsom i det föregående är anfördt, i all- 
mänhet en från de ifrågavarande helt och hållet olika karakter, bland annat: beroende 
derpå, att olivin och dess omvandlingsprodrukter hos dem saknas. Magnetitrika viridit- 
partier, synbarligen härstammande från olivin, träffades emellertid i en diabas från 
en gång vid landsvägen W. om Torups kyrka, Kristianstads län. Denna bergart 
visade sig äfven i andra hänseenden, såsom t. ex. i augitens mörkbruna färg och 
oregelbundet formade individer, väsentligt skilja sig från den allmänna skånska diabas- 
typen, Kongadiabasen, men deremot fullkomligt likna de småkornigare varieteterna 
