20 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. . 
är äfven denna bergart en olivindiabas, ehuru af något olika habitus med Åsby- 
diabasen. | 
Bergarten är småkornig; dess hufvudbeståndsdelar äro plagioklas, augit. olivin 
och dess omvandlingsprodukter, samt titanjern. Plagioklasen är i friskt tillstånd klar 
och färglös, men vittrar temligen lätt, blir då grumlig och öfvergår slutligen i en 
hvitgrå, mjöllik substans. Mestadels synes den utbildad såsom listformade individer. 
Augiten förekommer ej i kristaller, utan blott i oregelbundna partier, stundom af ända 
till 3 äå 4 mm. diameter, men då så späckade med små fältspatindivider, att det hela ser 
ut som en jemnkornig blandning af augit och plagioklas. I ett sådant parti fram- 
träder i p. 1. augiten naturligtvis öfverallt med samma färg, plagioklasindividerna dere- 
mot med vexlande. Augitens substans är ren och frisk samt i saknad af karakteris- 
tiska interpositioner; dess färg är gulbrun. 
Olivinen uppträder ej heller med utpräglade kristallformer, utan antingen såsom 
afrundade korn, inneslutna i augit eller fältspat, eller ock såsom oregelbundna partier, 
inklämda mellan de öfriga mineralierna. Den är nästan färglös, och än temligen fri 
från interpositioner, än öfverfylld af små mörka nålar och korn, af hvilka stundom flera 
förena sig och bilda grenmikoliter. Alla sprickor i olivinen synas skarpt markerade 
genom ett svart magnetit-stoft. Vid vittring öfvergår olivinen i en hvitgul eller blek- 
grön, mer eller mindre regelbundet fibrös substans, i hvilken modermineralets mikro- 
liter stundom qvarligga oförändrade. Denna nybildning är på sina ställen nästan till 
ogenomskinlighet impregnerad af magnetitstoft, på andra åter är den deremot jem- 
förelsevis ren. 
Titanjernet förekommer mestadels såsom oregelbundna korn. Någon gång företer 
det dock tydliga romboedriska kristallkonturer. 
Mellan fältspatlisterna förefinnas der och hvar små inklämnda partier af en art 
mikrokristallinisk mellanmassa, hufvudsakligen bestående af små gröna korn. Bland 
dessa ligga äfven långa och fina kristallnålar, som möjligen kunna antagas vara apatit. 
För öfrigt kunde detta mineral ej upptäckas i bergarten. Sparsamt förekomma fjäll ar 
brun glimmer; ännu sällsyntare äro små korn af qvarts. 
Från Asbydiabasen skiljer sig denna varietet, som vi kunna benämna Särnadiabas, 
således hufvudsakligen genom augitens och olivinens ljusare färger samt genom glim- 
merns och apatitens ringa utveckling. 
I det väsentliga samma karakterer, som Särnadiabasen, visade ett prof från Kyrk- 
berget vid Transtrand och ett från Horrsjöberget i Lima socken. I båda var dock 
bergarten betydligt omvandlad, och i följd häraf olivinen fullständigt försvunnen och 
ersatt af smutsgröna, orelbundet trådiga, än mer, än mindre starkt magnetitpudrade 
viriditpartier, i hvilka bandlika teckningar efter de första omvandlingskanalerna i moder- 
mineralet ännu voro synliga. Plagioklasen visade sig till större delen nästan fullständigt 
opak, augiten deremot företedde endast på några få punkter börjande spår till om- 
vandling. Titanjernet hade antagit en gråaktig färg och visade tydligt de för detta 
mineral karakteristiska teckningare efter de romboedriska genomgångarne. 
Horrsjöberget och Kyrkberget utgöra båda delar af den öfversta af de trenne 
grönstensbäddar, som ingå i Dalasandstenens lagerföljd, och af hvilka den till Asbydia- 
