KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |4. N:o 13. Zi 
basen hörande bergarten i Buråberget och Tiberget utgör den understa'). Särnadia- 
SHS (>) Oo o OD 
basen måste således hafva framträdt något senare än Asbydiabasen. 
Trappen i Kinnekulle och Falbygdens berg, »Kinnediabas». Till Särnadiabasen sluter 
sig i vissa hänseenden ganska nära den bekanta trappen i Kinnekulle och den med 
densamma identiska i Billingen och de öfriga bergen på Falbygden. Denna trappart, 
hvilken vi kunna benämna »Kinnediabas»”), har i följd af sin fattigdom på kloritiska 
beståndsdelar en rätt doleritisk habitus. 1 allmänhet är den småkornig och blir genom 
vittring på ett egendomligt sätt småknölig på ytan. Detta beror derpå, att augiten 
mestadels förekommer såsom korn af 2 a 3 mm. tvärlinea, hvilka korn dock, liksom i 
Särnadiabasen, äro så genomspäckade af mer eller mindre regelbundet kristalliserade 
plagioklaser, att dessa till qvantiteten nästan uppväga augiten och bilda med denna en 
till utseendet jemnkornig blandning. Genom detta augitens utbildningssätt få slipprof, 
betraktade med blotta ögat, ett så att säga apelkastadt utseende, i det att augitpar- 
tierna bilda ljusare, brunaktiga fläckar uti den öfriga, genom en temligen riklig mag- 
netithalt mörkfärgade bergartsmassan. Denna består för öfrigt hufvudsakligen af plagio- 
klas och olivin och vittrar derför lättare an augitkornen, hvilka således blifva upp- 
höjda och förorsaka de nämnda knöligheterna på den vittrade bergytan. 
Augitens substans är nästan alltid fullkomligt frisk, till färgen brun eller gulbrun 
och mestadels ganska fri från interpositioner. Mikroliter, lika dem i Asbydiabasens 
augit, hafva ej blifvit observerade, hvaremot oregelbundna, af glas och gas bestående 
inhysingar der och hvar förekomma. 
Plagioklasen är mestadels fullkomligt frisk och färglös, samt företrädesvis utbildad 
i listformiga individer, som i p. I. visa en brilliant tvillingstreckning. Den angripes 
märkbart äfven af kall saltsyra och torde alltså kunna antagas vara labradorit. 
Olivinen förekommer såsom afrundade, endast sällan af någorlunda tydliga kri- 
stallytor begränsade korn, hvilka än ligga gruppvis, än enstaka, inbäddade såväl i 
plagioklasen, som i augiten. Dess färg är svagt gulgrön, dess substans ren och klar, fri 
från mikroliter och endast sparsamt hysande enstaka glasinterpositioner. Den om- 
vandlas lätt till en än mörkt saftgrön, än gulbrun, serpentinartad, till utseendet tem- 
ligen homogen substans, som dock ställvis företer en mer eller mindre regelbundet 
trådig textur. I flera af de undersökta profven befanns all olivin fullständigt sålunda 
omvandlad. 
1) Om dessa grönstensbäddar se vidare »Ueber die Geognosie der Schwedischen Hochgebirge» (Bihang t. Sv. 
Vet. Ak. Handl. Bd. 1. N:o 12). I denna afhandling benämnde jag Särnadiabase in provisoriskt »hyperit», 
lika med den närstående, af gammalt för hyperit ansedda Asbydiabasen. Att ingendera förtjenar detta 
namn har först genom den mikroskopiska undersökningen med bestämdhet kunnat visas. 
2) I sin afhandling »Bidrag till kännedomen om Vestgötabergens trapp» kallar E. SvEDMARK Kinnekulles bergart 
en »tydlig diabas», ett uttryck, mot hvilket bergartens ”doleritiska habitus föranledde mig att, i Geol. 
Föreningen Förh. N:o 27, inlägga protest, en protest, som, om man utgår från det hittills allmänt gällande 
begreppet om diabas, visserligen kan försvaras, men som naturligtvis förfaller, när man tager detta be- 
grepp uti den vidsträcktare mening, som jag, på ofvan anförda skäl, numera anser det böra tagas. 
I afseende på åtskilliga intressanta detaljer angående Kinnekulletrappen, hänvisas till SYEDMARKsS nämnda 
afhandling. 
