28 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
radialstråliga kulor. Mot gränsen till qvartsen framträder denna tendens starkast och 
får der uttryck i njurlika utväxter med tydligt radialstrålig byggnad. 
I ett slipprof från Wölån vid Transtrand fanns cealcedon i tvenne mandlar, qvarts 
deremot i en tredje. Qvartsen ger i p. l. en mosaiklik bild lik graniternas qvarts; 
calcedonen är likaledes sammansatt af oregelbundna, tätt intill hvarandra fogade korn. 
Hvarje korn har likväl här en radialstrålig textur, 1 det att från någon, ofta ganska ex- 
centriskt belägen punkt, mer eller mindre tydligt definierade stänglar utgå mot kornets 
kanter, der de tvärt mötas af stänglarne i närliggande korn, 
Efter Öje kapell, i hvars grannskap den i "betydliga massor träder i dagen, kunna 
benämna ifrågavarande diabasart Öjediabas. Öfver Öjediabasens bädd höjer sig, SO. 
om Lima, det kuppformiga Bullberget, äfvenledes bestående af diabas, men af ett helt 
annat utseende. Bergarten är der jemnt småkornig och saknar såväl porfyr- som 
mandelstruktur. Dess fältspat är mestadels omvandlad i en grumlig, isabellfärgad sub- 
stans, Augiten är till större delen omsatt i hornblende och viridit. Qvarts och skrift- 
fältspat förefinnas ganska rikligt, och på det hela har bergarten stor likhet med Konga- 
diabasen. 
Gångar af diabas, liknande Öjetypen, äro mycket allmänna inom vissa trakter af 
Dalarne, synnerligast inom St. Tuna och Silfbergs socknar. Dessa gångar utmärka 
sig i allmänhet genom sin utpräglade porfyrstruktur och äfven i dem förekomma, 
jemte de stora inströdda fältspatkristallerna, ganska ofta små, i stuff knappt märk- 
bara, mörkgröna mandlar. Prof blefvo undersökta från: en gång i granit vid Råg- 
åker, W. om St. Tuna; — en gång i curit vid Österby gård, Gustafs socken; — en 
gång i Arraksgrufvan, Grangärde socken ; — en gång i gneis vid S:a ändan af Mossbysjön, 
St. Tuna socken; — en gång 1 eurit vid östra ändan af Ulfsjön, Silfbergs socken samt en 
gång i curit vid Rusgårdens gästgifvaregård. Liknande, ehuru med mindre väl utbildad 
porfyrstruktur, befunnos prof från en gång i granit Ö. om Gagnbro, Amsbergs kapell- 
församling; — från en gång vid östra ändan af Silfbergssjön, Silfbergs socken; — från 
en gång i gneis NO. om Hinsnäs fäbodar, Svärdsjö socken. Hit kan äfven räknas en 
porfyrartad diabasafanit med nästan tät, grönbrun grundmassa, hvilken bergart gång- 
formigt genomsätter granit norr om Nystilla, Torsåkers socken, Geatnikland. der den 
medelst en skärpning blifvit efterföljd i den fåfänga förhoppning, att den skulle vara 
malmförande. 
Porfyrartad diabas i Södermanland. En porfyrartad diabasafanit, något olika den 
ofvanbeskrifna typen, förekommer såsom gångar inom östra delen af Södermanland. 
Dess mycket finkorniga grundmassa består af frisk, färglös plagioklas, ljus, lätt vittrande 
augit, samt magnetit. Såsom en art mellanmassa uppträder der och hvar en färglös, 
svagt polariserande substans, späckad med små gröna korn. Såväl plagioklasen som 
augiten förekomma äfven såsom större strökorn. Ganska allmänna äro vidare små af 
qvarts och kalkspat fyllda mandlar. 
Prof af denna bergart blefvo undersökta från: en gång N. om Norrskog, Hillsjö 
socken; en gång Ö. om Pilkrog, Ytterjerna socken; en gång på Gålön vid Södertörn. 
Likartadt befanns äfven ett prof från en trappgång i granit mellan Skäggebo och Isätra, 
Norrby socken, Westerås län. 
